ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року	Львів	Справа № 300/5880/24 пров. № А/857/23707/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Панікар І.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

29 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перерахунку пенсії, згідно Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 09.07.2024 № 262740011968, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 1 період навчання з 01.09.1991 по 08.06.1992, період військової строкової служби з 10.06.1992 по 25.04.1994, періоди роботи електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті з 13.06.1994 по 27.05.1996, з 13.06.1996 по 03.07.1998, з 01.11.2010 по 31.12.2010, з 01.01.2015 по 06.10.2019; зобов`язати перерахувати пенсію, згідно Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з часу звернення з заявою про перерахунок (01.07.2024).
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому 11.06.2024 призначено пенсію за віком відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику зайнятому повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими умовами праці за Списком № 1. В подальшому, він звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії згідно Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», однак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 09.07.2024 за № 262740011968 відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки пільговий стаж заявника складає 14 років 11 місяців 26 днів, що є не достатнім для призначення такої пенсії. Вважає, що при призначенні пенсії відповідачем безпідставно не застосовано норми Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», оскільки він має пільговий стаж роботи згідно Списку № 1 більш ніж 15 років. Вважає, що він набув необхідного стажу, що дає право на призначення пенсії у розмірі, передбаченому статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з моменту призначення пенсії за віком.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 09.07.2024 № 262740011968. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 1: період навчання в Професійно-технічному училищі № 108 з 01.09.1991 по 08.06.1992, період військової строкової служби з 10.06.1992 по 25.04.1994, періоди роботи електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті з 13.06.1994 по 27.05.1996, з 13.06.1996 по 03.07.1998, з 01.01.2015 по 06.10.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області невідкладно повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 09.07.2024, із врахуванням висновків суду.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком № 1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком (в тому числі, з урахуванням понаднормового стажу, встановленого статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці») така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Професія позивача «електрослюсар підземний» передбачена Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а саме розділом І «Гірничі роботи». Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника, при цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що однією з умов призначення пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» є робота особи на підземних роботах повний робочий день за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України не менш як 15 років. Вказано, що до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи з 13.06.1994 по 27.05.1996 та з 13.06.1996 по 03.07.1998 у зв`язку з відсутністю пільгової довідки про підтвердження зайнятості позивача на підземних роботах повний робочий день. Також, за дані періоди відсутні накази про проведення атестації робочих місць після 21.08.1992, отже підстав для отримання пенсії у розмірі, передбаченою статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не має. Окрім того зазначено, що відсутність відомостей стосовно нарахування заробітної плати(доходу), на який відповідно до закону нараховуються страхові внески, свідчить про відсутність підстав для зарахування відповідного періоду з 01.01.2015 по 06.10.2019 до страхового стажу особи.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, позивачу з 11.06.2024 призначено пенсію за віком, передбачену пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику зайнятому повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими умовами праці за Списком № 1 (а.с. 18).
01.07.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням вимог Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач, прийняв рішення про відмову в перерахунку пенсії від 09.07.2024 за № 2627400011968 у зв`язку із не врахуванням періодів роботи з 13.06.1994 по 27.05.1996 та з 13.06.1996 по 03.07.1998 згідно записів трудової книжки, оскільки відсутня пільгова довідка визначена Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим поставною КМУ від 12.08.1993 за № 637. Пільговий стаж заявника складає 14 років 11 місяців 26 днів (а.с.13).
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 09.07.2024 № 262740011968; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 1: період навчання в Професійно-технічному училищі № 108 з 01.09.1991 по 08.06.1992, період військової строкової служби з 10.06.1992 по 25.04.1994, періоди роботи електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті з 13.06.1994 по 27.05.1996, з 13.06.1996 по 03.07.1998, з 01.01.2015 по 06.10.2019; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області невідкладно повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 09.07.2024, із врахуванням висновків суду.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості – за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі – шахтарі), та членів їх сімей.
Згідно з абзацом 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком № 1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком (в тому числі, з урахуванням понаднормового стажу, встановленого статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці») така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Виходячи з положень наведеної норми, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та встановлені пільги, належать працівники, зазначені у Списку № 1, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день.
При цьому, таке право не пов`язано з поданням заяви про перерахунок пенсії, воно також кореспондується з нормою, викладеною у частині 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка встановлює, що мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Щодо можливості зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 періоду навчання з 01.09.1991 по 08.06.1992 та періоду військової строкової служби з 10.06.1992 по 25.04.1994, колегія суддів зазначає таке.
Судом першої інстанції встановлено, що рішення відповідача від 09.07.2024 № 262740011968 не містить підстав не зарахування до пільгового стажу позивача період його навчання та проходження військової строкової служби.
Надаючи оцінку таким обставинам колегія суддів виходить із того, що згідно зі статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
У статті 18 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» визначено, що до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать: - професійно-технічне училище відповідного профілю; - професійне училище соціальної реабілітації; - вище професійне училище; - професійний ліцей; - професійний ліцей відповідного профілю; - професійно-художнє училище; - художнє професійно-технічне училище; - вище художнє професійно-технічне училище; - училище-агрофірма; - вище училище-агрофірма; - училище-завод; - центр професійної (професійно-технічної) освіти; - центр професійної освіти; - навчально-виробничий центр; - центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; - навчально-курсовий комбінат; - навчальний центр; - інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.
За таких умов, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що «технікум» може відноситися до інших типів закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту.
Статтею 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» передбачено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, в тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Таким чином, період навчання повинен зараховуватися до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Отже, для зарахування періоду навчання до пільгового стажу мають бути наявні такі умови: 1) заклад освіти, у якому навчалася особа, має відноситися до закладів професійно-технічної освіти; 2) перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу має не перевищувати трьох місяців; 3) особа зарахована на роботу за набутою професією.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі – Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я та віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Так, відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.12.2019 у справі № 513/1195/16-а та постанові Верховного Суду від 01.03.2021 у справі № 127/1762/17.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01.09.1991 по 08.06.1992 проходив навчання в Професійно-технічному училищі № 108 м. Донецьк за спеціальністю «Електрослюсар підземний», що підтверджується копією диплому серії НОМЕР_1 від 09.06.1992 (а.с. 16).
В подальшому, після закінчення навчання, ОСОБА_1 у період з 10.06.1992 по 25.04.1994 проходив строкову військову службу, що підтверджується записами воєнного білету серії НОМЕР_2 (а.с. 17).
Так, на момент призову на строкову військову службу позивач навчався в Професійно-технічному училищі № 108 м. Донецьк за спеціальністю «Електрослюсар підземний».
Після закінчення строкової військової служби, працював повний робочий день в шахті у ВП «Шахтоуправління ім. О.О. Скочинського» ДП «Донецьквугілля» на посаді електрослюсаря підземного третього розряду, що передбачена Списком № 1, робота на цій посаді в період із 13.06.1994 по 27.05.1996 підтверджується записами в трудовій книжці (запис № 4 та за № 5) (а.с. 14).
Отже, позивач до проходження строкової військової служби навчався за фахом у професійно-технічному навчальному закладі та після працював електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті, що підтверджується записами трудової книжки, внаслідок чого, період проходження позивачем строкової військової служби підлягає зарахуванню до пільгового стажу.
Згідно розрахунків стажу з пенсійної справи ОСОБА_1 форми РС-право, період проходження ним строкової військової служби в лавах Збройних Сил України з 10.06.1992 по 25.04.1994 (1 рік 10 місяців 16 днів) були зараховані до його загального страхового стажу (а.с. 24).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що період проходження позивачем строкової військової служби в лавах Збройних Сил України з 10.06.1992 по 25.04.1994 період підлягає зарахуванню до страхового та пільгового стажу з урахуванням вже раніше зарахованого стажу.
Водночас, судом першої інстанції встановлено, що після закінчення навчання по спеціальності електрослюсар підземний (08.06.1992) позивач працевлаштувався та виконував роботу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України тільки з 13.06.1994.
Тобто, в спірних правовідносинах між датою закінчення ОСОБА_1 навчання в Професійно-технічному училищі № 108 за спеціальністю «Електрослюсар підземний» (08.06.1992) та датою зарахування його посаду у ВП «Шахтоуправління ім. О.О. Скочинського» ДП «Донецьквугілля» на посаді електрослюсаря підземного третього розряду (13.06.1994) пройшло більше трьох місяців.
Вказане свідчить про недотримання передбачених частиною 1 статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» умов для зарахування періоду навчання позивача з 01.09.1991 по 08.06.1992 в Професійно-технічному училищі № 108 за спеціальністю «Електрослюсар підземний» до пільгового стажу його роботи за Списком № 1, однак, колегія суддів враховує ті обставини, що після здобуття освіти в Професійно-технічному училищі № 108 за спеціальністю «Електрослюсар підземний» позивач проходив строкову військову службу в лавах Збройних Сил України, тобто вказана обставина не залежала від волевиявлення останнього, а відносилося до встановленого законом обов`язку нести військову службу, внаслідок чого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість зарахування періоду навчання позивача з 01.09.1991 по 08.06.1992 в Професійно-технічному училищі № 108 за спеціальністю «Електрослюсар підземний» до пільгового стажу його роботи за Списком № 1.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що після закінчення строкової військової служби позивач працював повний робочий день в шахті у ВП «Шахтоуправління ім. О.О. Скочинського» ДП «Донецьквугілля» на посаді електрослюсаря підземного третього розряду, що передбачена Списком № 1, що також підтверджує можливість зарахування періоду навчання позивача з 01.09.1991 по 08.06.1992 в Професійно-технічному училищі № 108 за спеціальністю «Електрослюсар підземний» до пільгового стажу його роботи за Списком № 1.
Щодо можливості зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи з 13.06.1994 по 27.05.1996, з 13.06.1996 по 03.07.1998, з 01.11.2010 по 31.12.2010, з 01.01.2015 по 06.10.2019, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідачем в оскаржуваному рішенні від 09.07.2024 зазначено фактично про незарахування спірних періодів, оскільки позивачем не надавалася довідка для підтвердження пільгового стажу згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_3 .
Відповідно до статті 1 Закону № 1058, застрахована особа – фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Страхові внески – кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники – роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди роботи після призначення пенсії зараховуються до страхового стажу на загальних підставах.
Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону (абзац 1 частини 2 статті 27 Закону № 1058-IV).
Закон № 1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII).
Відповідно до п. «а» статті 56 Закону № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Так, відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII та частини 1 статті 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі – Порядок № 637).
Згідно з Порядком № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (пункт 1 Порядку).
Колегія суддів також враховує те, що оскаржуване рішення не містить будь-яких зауважень щодо порядку оформлення трудової книжки позивача. Також, відповідачем не заперечується, що в спірні періоди позивач працював на посадах, що дають право на призначення пільгової пенсії.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5)
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі № 233/2084/17, від 16 травня 2019 року в справі № 161/17658/16-а, від 27 лютого 2020 року в справі № 577/2688/17, від 31 березня 2020 року в справі№ 446/656/17, від 21 травня 2020 року в справі № 550/927/17, від 10 грудня 2020 року в справі № 195/840/17.
Отже, зазначеним Порядком передбачено підтвердження спеціального трудового стажу також уточнюючою довідкою саме у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а страховий стаж, набутий після 01 січня 2004 року, підтверджується довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Спірним питанням є правомірність дій відповідачів щодо не зарахування до спеціального стажу роботи за Списком № 1 періоди роботи позивача з 13.06.1994 по 27.05.1996, з 13.06.1996 по 03.07.1998.
Аналізуючи підстави відмови у зарахуванні оскаржуваних періодів роботи колегія суддів виходить з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що записами в трудовій книжці НОМЕР_3 (а.с. 14-15) підтверджено, що позивача:
- з 13.06.1994 – прийнято електрослюсарем підземним третього розряду з повним робочим днем в шахті, відповідно до наказу № 583к від 17.06.1994;
- з 17.10.1994 – присвоєно четвертий розряд електрослюсаря підземного з повним робочим днем;
- з 27.05.1996 – звільнено за власним бажанням, відповідно до наказу № 445/к від 27.05.1996;
- з 13.06.1996 – прийнято електрослюсарем четвертого розряду підземного з повним днем в шахті, відповідно до наказу № 87/к від 07.06.1996;
- з 03.07.1998 – звільнено за статтею 38 КЗоТ України за власним бажанням, відповідно до наказу № 804к від 06.07.1998;
- з 06.08.1999 – прийнято електрослюсарем підземним четвертого розряду з повним робочим днем в шахті, відповідно до наказу № 119к від 05.08.1999;
- з 17.10.2013 – переведено електрослюсарем підземним п`ятого розряду з повним робочим днем в шахті в секторі протиаварійного захисту, відповідно до наказу № 1114к від 17.10.2013;
- з 06.19.2019 – звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком, відповідно до наказу № 188л від 07.10.2019.
Відповідачем не спростовані відомості, які зазначені у трудовій книжці, а також не надано доказів того, що позивач не працював або спірний період роботи не відповідає дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до пільгового стажу роботи, або взагалі відсутні.
Відсутність у позивача можливості надання відповідачу уточнюючих довідок про пільговий стаж роботи підприємств, архіви яких знаходиться на непідконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови йому у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.
Водночас, колегія суддів зазначає, що професія позивача «електрослюсар підземний» передбачена Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а саме розділом І «Гірничі роботи».
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно не зараховано періоди роботи з 13.06.1994 по 27.05.1996, з 13.06.1996 по 03.07.1998, з 01.01.2015 по 06.10.2019 до пільгового стажу за Списком № 1.
Щодо жоводів скаржника відносно відсутності інформації про результати атестації робочих місць, колегія суддів зазначає, що обов`язок щодо проведення атестації робочих місць законодавцем покладено на керівників підприємств.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 01 серпня 1992 року № 422 (далі – Порядок № 442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41 (далі – Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Так, згідно зі статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання.
Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1 чи Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадина його конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
З урахуванням викладеного, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника, при цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Викладене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи слідує, що пенсійний орган, не зараховуючи період роботи з 01.01.2015 по 06.10.2019 до пільгового стажу, покликався на не сплату страхових внесків.
З даного приводу колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону № 1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування – на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду – суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду – день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.
При цьому, на думку колегії суддів, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового чи пільгового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.
Внаслідок відсутності інформації щодо сплати страхових внесків за спірний період позивач позбавлений соціальної захищеності та страхового стажу за періоди роботи на вказаних товариствах, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Згідно усталеної практики Верховного Суду (постанови від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 480/12392/16-а, від 31.10.2019 у справі № 226/1994/17), який при розгляді аналогічних спорів неодноразово вказував на те, що відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним засадам у сфері соціального захисту. Тому особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працює.
Отже, доводи про відсутність відомостей щодо сплати страхових внесків, як підстави у відмові призначення пенсії, є протиправними, оскільки покладають на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар.
При цьому, колегія суддів враховує той факт, що отримання позивачем на теперішній момент довідки про сплату страхових внесків є неможливим з огляду на те, що на території місця роботи позивача ведуться активні бойові дії.
Неможливість отримання довідки із незалежних від позивача причин не може слугувати підставою для відмови у зарахування періодів роботи до страхового стажу за наявності інших підтверджуючих доказів.
Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та звертає увагу на те, що згідно розрахунків стажу з пенсійної справи ОСОБА_1 форм РС-право (а.с. 24), період з 01.11.2010 по 31.12.2010 був зарахований пенсійним органом при призначенні пенсії за віком до його пільгового стажу за списком № 1, внаслідок чого, позовна вимога про зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті з 01.11.2010 по 31.12.2010 не підлягає до задоволення.
Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.
Колегія суддів зазначає, що відмова відповідача у перерахунку позивачу пенсії була обґрунтована відсутністю необхідного пільгового стажу.
Враховуючи вищевказані висновки щодо необхідності зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 позивача період навчання в Професійно-технічному училищі № 108 з 01.09.1991 по 08.06.1992, період військової строкової служби з 10.06.1992 по 25.04.1994, періоди роботи електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті з 13.06.1994 по 27.05.1996, з 13.06.1996 по 03.07.1998, з 01.01.2015 по 06.10.2019, внаслідок чого, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області слід повторно розглянути заяву позивача від 01.07.2024 про перерахунок пенсії із врахуванням висновків суду про необхідність зарахування до пільгового стажу вищевказані періоди роботи.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у справі № 300/5880/24 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська