Єдиний унікальний номер 728/1148/24
Номер провадження 1-кп/728/12/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,

за участі:
секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмачі кримінальне провадження, відомості про яке 11.04.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 12024270390000097, по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Рубанка Чернігівської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , освіта передвища, тимчасово не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого, –
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 197-1 Кримінального кодексу України (далі також – КК України), –

а також за участі сторін кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілого – не з`явився,
обвинуваченого – ОСОБА_3 ,
захисника – адвоката ОСОБА_7 ,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про таке.

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом недоведеним.
1. Наказом директора приватного акціонерного товариства “Кремінь” від 05.07.2023 № 146 “Про прийняття на роботу” ОСОБА_3 прийнято на посаду тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва з 06.07.2023.
Також частиною першою статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, згідно з частиною першою статті 124 Земельного кодексу України, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки вникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до частини першої статті 150 Земельного кодексу України до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.
Згідно зі статтею 53 Земельного кодексу України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.
Статтею 34 Закону України “Про охорону культурної спадщини” визначено, що землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації. Встановлення зон охорони пам`яток та затвердження меж історичних ареалів населених місць не може бути підставою для примусового вилучення з володіння (користування) земельних ділянок у юридичних та фізичних осіб за умов дотримання землевласниками та землекористувачами правил використання земель історико-культурного призначення.
Відповідно до частини першої статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Згідно з пунктом «а» частини першої статті 112 Земельного кодексу України, охоронні зони створюються, зокрема, навколо особливо цінних природних об`єктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій, тощо, з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів.
Незважаючи на вищевказані норми чинного законодавства, ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва приватного акціонерного товариства “Кремінь”, у березні 2024 року, більш точні дату і час не встановлено, діючи умисно та протиправно, з метою особистого збагачення шляхом збільшення земель для вирощування сільськогосподарських культур та отримання прибутку за рахунок обробітку землі і вирощування сільськогосподарської продукції, маючи корисливий мотив, всупереч вимогам статей 112, 116-126, 150 Земельного кодексу України, які регламентують порядок набуття і реалізацію права на землю, використовуючи сільськогосподарську техніку ПрАТ “Кремінь” – трактор марки “John Deer”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , обробляючи суміжні земельні ділянки громадян, а саме земельну ділянку площею 4,3804 га, з кадастровим номером 7420387500:09:000:0316, власником якої є ОСОБА_8 , та земельну ділянку площею 4,3905 га, з кадастровим номером 7420387500:03:000:0320, власником якої є ОСОБА_9 , які орендуються ПрАТ “Кремінь”, вчинив самовільне зайняття земельної ділянки комунальної форми власності шляхом її обробки площею 1,000 га, розташованої за межами с. Заболоття, власником якої є Дмитрівська територіальна громада в особі Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, яка потрапляє в межі пам`ятки археології місцевого значення – “курганна група”, 11-1 тис. до н.е., № 3108-Чр та відповідно до Закону України “Про охорону археологічної спадщини” перебуває під охороною держави.
Внаслідок вказаних неправомірних дій ОСОБА_3 державі в особі Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області заподіяно шкоду на загальну суму 19 923,40 грн.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у самовільному зайнятті земельної ділянки, вчинене щодо земельних ділянок особливо цінних земель, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою 197-1 КК України.

ІІ. Позиції учасників кримінального провадження.
2. В обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення сторона обвинувачення посилалася на обсяг доказів, що підлягають дослідженню згідно з положеннями Кримінального процесуального кодексу України (далі також – КПК України) – показання свідків та документи.
Під час судових дебатів прокурор вважав зазначені докази достатніми для того, щоб поза розумним сумнівом довести винуватість ОСОБА_3 у висунутому йому обвинуваченні за частиною другою статті 197-1 КК України в повному обсязі.
3. Потерпілий – Дмитрівська селищна рада Ніжинського району Чернігівської області, в особі селищного голови ОСОБА_10 , просили здійснювати судовий розгляд кримінального провадження без їх участі. Повідомляли, що шкода, заподіяна кримінальним правопорушенням, відшкодована.
Крім того, під час допиту потерпілого в особі начальника відділу земельних відносин, комунального майна та житлово-комунального господарства Дмитрівської селищної ради ОСОБА_11 останній зазначав, що він виїжджав на місце події разом з працівниками поліції.
Зазначав, що увесь масив поля обробляється ПрАТ “Кремінь”.
Також поінформував, що земельна ділянка, на якій знаходиться курган, не має кадастрового номеру, не була виділена на місцевості і офіційно Дмитрівській селищній раді Ніжинського району Чернігівської області Управлінням держгеокадастру у Чернігівській області як така, на якій знаходиться курган, не передавалася. Однак, місцезнаходження такої кургану можна встановити по картам розпайовки і візуально можна помітити підвищення на місцевості.
4. У свою чергу, обвинувачений  ОСОБА_3 , вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав у повному обсязі.
Будучи допитаним у судовому засіданні, пояснив, що у березні 2024 року бригадир видав йому наряд на 14 поле, оскільки він є найманим працівником ПрАТ “Кремінь”. Він працював на полі у нічний час, приблизно 12 годині ночі. А ні бригадир, а ні агроном сільськогосподарського товариства, у якому обвинувачений є найманим працівником, не повідомляли йому про наявність кургану на землях, що мали оброблятися. Про наявність кургану дізнався вже на ранок зі слів агронома підприємства.
Вказував, що сільськогосподарська техніка, на якій він працював, йому не належить, мети особистого збагачення за рахунок зайняття додаткової земельної ділянки він не мав, а коли працював вночі, то курган візуально ніяк не виділявся від інших земельних ділянок, що були ним оброблені.

ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та докази на їх підтвердження.
5. Враховуючи те, що обвинувачений не визнав вину у вчиненні інкримінованого правопорушення, Суд прийшов до висновку щодо необхідності дослідження доказів по справі у повному обсязі.
6. Зокрема, під час розгляду згаданого вище кримінального провадження у судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_12 , який працює на посаді агронома ПрАТ “Кремінь”.
Зазначав, що згідно зі встановленим порядком роботи у товаристві трактористам видається наряд на оброблення землі, а він потім перевіряє якість проведеної роботи.
Наголошував, що старі трактористи знають, де приблизно знаходиться курган, оскільки відсутні межеві знак, по яким би можна було точно зорієнтуватися. Оскільки обвинувачений працював вночі, то курган було б важко відрізнити від інших земельних ділянок через незначний перепад висот між ними. У подальшому земельна ділянка з курганом засіяна не була.
7. Свідок ОСОБА_8 , будучи допитаною у судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_3 вона не знайома.
Вказувала, що вона має пай на території Дмитрівської територіальної громади, площею 4 га, який здає в оренду ПрАТ “Кремінь”. Зазначену земельну ділянку вона успадкувала у 2021 році і під час оформлення спадщини їй не повідомляли, що на її земельній ділянці чи десь поряд знаходиться курган. Про наявність межевих знаків теж не повідомлялася, інформацією про власників інших сусідніх земельних ділянок вона не володіє.
8. Свідок ОСОБА_9 , також будучи допитаним у судовому засіданні, пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_3 він не знайомий.
Вказував, що прожив у Рубанці близько 20 років і про наявність кургану ніколи не чув. Свою земельну ділянку він успадкував після смерті бабусі і його нотаріус також не інформував про наявність якихось особливих земель.
9. Також Судом було досліджено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024270390000097 від 11.04.2024 (а.с.к.п. 1) якими підтверджується внесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення і початок досудового розслідування відповідно до статті 214 КПК України.
10. Повідомлення про початок досудового розслідування від 11.04.2024, та відповідні постанови від 01.05.2025 (а.с.к.п. 3-5), якими підтверджується початок досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12024270390000097, а також склад групи слідчих та прокурорів в даному кримінальному провадженні.
11. Протокол огляду місця події від 23.04.2024 (а.с.к.п. 7-12), в якому відображені результати виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення відповідно до статті 237 КПК України.
Так, було оглянуто поле, що розташоване на захід від села Заболоття Дмитрівської територіальної громади Ніжинського району Чернігівської області, яке має насип землі, який візуально вищий за інші частини поля і повністю запаханий.
12. Інформацію з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7420387500:09:000:0316, площею 4,3804 га, яка належить ОСОБА_8 , а також земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7420387500:03:000:0320, площею 4,3905 га, яка належить ОСОБА_9 , і знаходяться в оренді у ПрАТ “Кремінь” (а.с.к.п. 21-22).
13. Паспорт пам`ятника археології № 1.3.3109.-2.24.1. – кургану ІІ-І тис. до н.е., облікова картка, план та опис пам`ятника (а.с.к.п. 26-29).
14. Паспорт пам`ятника археології № 1.3.3108.-2.24.1. – курганна група ІІ-І тис. до н.е., облікова картка, план та опис пам`ятника (а.с.к.п. 30-33).
15. Копію свідоцтва про реєстрацію трактора колісного марки “John Deer”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за ПрАТ “Кремінь” (а.с.к.п. 40).
16. Копію наказу ПрАТ “Кремінь” від 05.07.2023 № 146 про прийняття на роботу ОСОБА_3 трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва з 06 липня 2023 року (а.с.к.п. 42).
17. Копії Договору оренди земельної ділянки від 24.02.2014 та додаткової угоди від 23.07.2021 № 1 про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 24.02.2014, за змістом якої зазначений договір оренди викладено у новій редакції і витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 09.08.2021 № 269577468. Зокрема, з урахуванням положень додаткової угоди, його сторони узгодили, що ОСОБА_8 передається в оренду ПрАТ “Кремінь” земельна ділянка з кадастровим номером 7420387500:09:000:0316, площею 4,3804 га, строком на 22 роки і зі сплатою орендної плати у розмірі 20 945,00 грн за кожен рік користування (а.с.к.п. 43-49).
18. Копії Договору оренди земельної ділянки від 31.10.2015 та додаткової угоди від 20.08.2021 № 1 про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 31.10.2015, за змістом якої зазначений договір оренди викладено у новій редакції і витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 25.11.2021 № 286782187. Зокрема, з урахуванням положень додаткової угоди, його сторони узгодили, що ОСОБА_9 передається в оренду ПрАТ “Кремінь” земельна ділянка з кадастровим номером 7420387500:03:000:0320, площею 4,3905 га, строком на 20 років і зі сплатою орендної плати у розмірі 20 945,00 грн за кожен рік користування (а.с.к.п. 50-57).
19. Копія відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та копія статуту ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “КРЕМІНЬ” (а.с.к.п. 58-71).
20. Копія листа Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 26.04.2024 № 10-25-0.441-63/90-24, за змістом якого було визначено розмір шкоди, заподіяної унаслідок самовільного зайняття земельної ділянки історико-культурного призначення площею 1,000 га, який складе 19 923,40 грн.
21. Квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки від 29.04.2024 № 12, згідно з якою ОСОБА_3 сплачено 19 923,40 грн на користь Дмитрівської селищної ради з призначенням платежу – кошти за шкоду, що заподіяна на земельних ділянках державної та комунальної власності, які не надані (а.с.к.п. 78).
22. Дані, які характеризують обвинуваченого відображені у його паспорті, інформації щодо судимості, інформації щодо перебування на медичному обліку, характеристиці з місця проживання (а.с.к.п. 81-86).
23. Також за клопотанням сторони захисту Судом долучено до матеріалів справи робочий листок механізму № 23, табельник ОСОБА_3 , до якого внесені записи – оранка поле № 14, Рубанка, 35 га, ночні (а.с. 76).

ІV. Оцінка Суду.
24. Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення у такій конкретній ситуації враховує таке.
25. Перш за все, Суд звертає увагу на загальні положення щодо доказування в кримінальному процесі, застосування яких в даному конкретному випадку створює умови для реалізації завдань кримінального провадження.
26. Зокрема, хоча кримінально процесуальне законодавство прямо не закріплює стандартів доказування, проте із положень чинного КПК України прослідковується їх зміст.
27. Наприклад, із частини другої статті 17 КПК України можна побачити стандарт доказування “поза розумним сумнівом”, який є характерним для англосаксонської правової системи. При доктринальному тлумаченні висловлюється позиція, що для стандарту “поза розумним сумнівом”: не будь-який сумнів можна констатувати як розумний, існування сумнівів при прийнятті рішення є природним та не означає, що рішення є неправильним; для вирішення поставленого питання необхідно, щоб була впевненість, непохитність, відсутність будь-яких вагань; поняття “поза розумним сумнівом” не тотожне поняттю “абсолютна впевненість”.
28. Із статті 94 КПК України випливає стандарт “внутрішнього переконання”, що є характерним для континентальної системи права, зміст якого зводиться до того, що суддя повинен вільно оцінювати докази на основі свого внутрішнього переконання.
29. Отже у даній справі є застосовними вказані стандарти.
30. Досліджуючи питання винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 197-2 КК України, Суд наголошує, що останній вину у вчиненні вказаного правопорушення не визнав (див. пункт 4).
31. Стороною обвинувачення в підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 197-2 КК України Суду надано докази, які були дослідженні в судовому засіданні (див. пункти 6-22).
32. Суд нагадує, що відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 91 КПК України обов`язковому доказуванню у кримінальному проваджені підлягають подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
33. Відповідно до вимог статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, – на потерпілого. При цьому згідно з частиною четвертою статті 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
34. Надаючи оцінку зібраним стороною обвинувачення доказам, суд виходить з частини першої статті 2 КК України, згідно якої, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
35. Склад кримінального правопорушення – це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення. Кожний склад кримінального правопорушення обов`язково складається з наступних елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу кримінального правопорушення, що виключає кримінальну відповідальність особи.
36. Кваліфікація кримінального правопорушення це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
37. За своєю суттю і змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом кримінального правопорушення) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.
38. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
39. Зокрема, відповідно до диспозиції частини другої статті 197-1 КК України, кримінально-караним діянням є самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або групою осіб, або щодо земельних ділянок особливо цінних земель, земель в охоронних зонах, зонах санітарної охорони, санітарно-захисних зонах чи зонах особливого режиму використання земель.
40. Таким чином, безпосереднім об`єктом цього злочину є земельні відносини як суспільні відносини власності щодо володіння, користування і розпорядження землею, а предметом – земельна ділянка як об`єкт права власності.
41. Об`єктивна сторона зазначеного злочину полягає не лише у самовільному зайнятті земельної ділянки, а у самовільному зайнятті земель визначеної категорії.
42. При цьому статтею 79 Земельного кодексу України (далі також – ЗК України) визначено, що земельна ділянка – це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
43. Частинами першою, третьою і четвертою статті 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
44. За приписами частини першої статті 193 ЗК України та статті 1 Закону України “Про Державний земельний кадастр” від 07.07.2011 № 3613-VI (далі також – Закон № 3613-VI) державний земельний кадастр – єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
45. Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 3613-VI, до Державного земельного кадастру вносяться наступні відомості про земельні ділянки: місце розташування, опис меж, площа, цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель) і т.п.
46. Згідно з вимогами частини першої статті 16 зазначеного Закону, земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.
47. Окрім того, частиною першою статті 150 ЗК України визначено, що до особливо цінних земель відносяться:
а) у складі земель сільськогосподарського призначення: чорноземи нееродовані несолонцюваті на лесових породах; лучно-чорноземні незасолені несолонцюваті суглинкові ґрунти; темно-сірі опідзолені ґрунти та чорноземи опідзолені на лесах і глеюваті; бурі гірсько-лісові та дерновобуроземні глибокі і середньо глибокі ґрунти; дерново-підзолисті суглинкові ґрунти; коричневі ґрунти Південного узбережжя Криму, дернові глибокі ґрунти Закарпаття;
б) торфовища з глибиною залягання торфу більше одного метра і осушені незалежно від глибини;
в) землі, надані в постійне користування НВАО “Масандра” та підприємствам, що входять до його складу; землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів;
г) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.
48. Під цільовим призначенням земельної ділянки розуміється використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку (стаття 1 Закону України “Про землеустрій” від 22.05.2003 № 858-IV).
49. А відповідно до частини другої статті 20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
50. Тобто, виходячи з ґрунтовного аналізу зазначених правових норм, віднесенню земель до особливо цінних має передувати рішення, зазначеного в частині другій статті 20 ЗК України, органу про віднесення відповідної земельної ділянки до категорії історико-культурного призначення.
51. Також Суд враховує, що згідно з частиною першою, шостою статті 13 Закону України “Про охорону культурної спадщини” від 08.06.2000 № 1805-III (далі також – Закон № 1805-III) об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Державний реєстр нерухомих пам`яток України включає геопросторові дані, метадані та сервіси, оприлюднення, інша діяльність з якими та доступ до яких здійснюються у мережі Інтернет згідно із Законом України “Про національну інфраструктуру геопросторових даних”.
52. Занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) щодо пам`ятки місцевого значення провадиться за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням громадських об`єднань, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання (пункт б) частини першої статті 14 Закону № 1805-III).
53. Згідно з частиною другою статті 14 Закону № 1805-III об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу). Перелік щойно виявлених об`єктів культурної спадщини ведеться органами охорони культурної спадщини та публікується такими органами на своїх офіційних веб-сайтах. Включення об`єкта до такого переліку здійснюється одночасно з набуттям ним статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини.
54. За змістом положень статті 14-1 Закону № 1805-III територія пам`ятки – це територія, історично і топографічно пов`язана з розпланувально-просторовою еволюцією пам`ятки, для якої визначається спеціальний охоронний режим її використання з метою збереження цілісності пам`ятки.
Межі та режими використання території пам`ятки визначаються науково-проектною документацією, що складається за результатами проведених досліджень.
Рішення про затвердження науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання території пам`ятки приймається органом охорони культурної спадщини Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями – щодо територій пам`яток місцевого значення.
До затвердження науково-проектної (науково-дослідної) документації з визначення меж та режимів використання території пам`ятки відповідно до частини першої цієї статті межа території пам`ятки встановлюється для курганів тощо:
у межах населених пунктів – 100 метрів навколо пам`ятки або орієнтовного географічного центру (центроїда) знахідки фрагмента ділянки археологічного культурного шару, визначеного в обліковій документації;
за межами населених пунктів – 300 метрів навколо пам`ятки або орієнтовного географічного центру (центроїда) знахідки фрагмента ділянки археологічного культурного шару, визначеного в обліковій документації.
Контур пам`ятки або орієнтовні координати географічного центру (центроїда) знахідки фрагмента ділянки археологічного культурного шару фіксуються в обліковій документації, складовою якої є технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж території пам`ятки, що затверджується органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями – щодо пам`яток місцевого значення.
Протягом трьох робочих днів з дня затвердження технічної документації орган, що її затвердив, має забезпечити подання заяви про внесення встановлених документацією обмежень у використанні земель до Державного земельного кадастру.
55. Однак стороною обвинувачення не надано Суд жодних доказів, які б підтверджували як формування земельної ділянки, де ймовірно знаходиться курган, так і віднесення такої земельної ділянки до земель історико-культурного призначення і внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру.
56. Більш того, відсутність на час розгляду цього кримінального провадження науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання території пам`ятки може свідчити взагалі про відсутність достатніх підстав для віднесення земельної ділянки, де ймовірно розташований курган до земель історико-культурного призначення.
57. З цих підстав Суд висновує, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено наявність усіх необхідних елементів об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 197-1 КК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив активні протиправні дії по заволодінню (захопленню) всупереч встановленому порядку земельну ділянку особливо цінних земель.
58. Також щодо суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого частини другої статті 197-1 КК України, то вона характеризується умисною виною.
59. Відповідно до статті 24 КК України, за прямого та непрямого умислу особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності) та передбачає його суспільно небезпечні наслідки.
60. Тобто, свідомістю винного охоплюються фактичні обставини:
- які належать до об`єкта та предмета злочину – особа усвідомлює, що вчиняє захоплення конкретної земельної ділянки, яка має певного власника, а також те, що з приводу неї є певні відносини, усвідомлює, що земельна ділянка має певне місце розташування, межі, властивості;
до об`єктивної сторони – особа усвідомлює, які дії необхідно здійснити.
61. Також особа усвідомлює, що безпідставно використовує чуже майно, тобто розуміє суспільну значимість своїх дій, а також причинно-наслідкову залежність між суспільно небезпечними діями та суспільно небезпечними наслідками. Винна особа усвідомлює, що вчинене нею діяння порушує певні правила поведінки, які прийняті суспільством і відображені в правових нормах, що є одним з обов`язкових елементів умисної форми вини.
62. Відповідно до статті 24 КК України, до елемента умислу, крім усвідомлення суспільної небезпечності своїх дій, також належить передбачення особою суспільно небезпечних наслідків таких дій, яке характерне і для прямого, і непрямого умислу. Тобто, особа чітко усвідомлює, що саме від її конкретного діяння настануть або можуть настати суспільно небезпечні наслідки.
63. Тобто особа прагне до конкретного злочинного результату, провадячи свідому та цілеспрямовану діяльність на його досягнення.
64. Також слід враховувати, що факультативними ознаками суб`єктивної сторони цього складу злочину є мотив та мета.
65. Відповідно до обвинувального акту обвинувачений ОСОБА_3 , вчиняючи кримінальне правопорушення, мав прямий умисел, діяв з корисливих мотивів, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно-небезпечні наслідки та бажав їх настання.
66. Вислухавши сторони кримінального провадження, оцінивши надані ними докази, заслухавши показання свідків та показання як потерпілого, так і самого обвинуваченого, Суд дійшов висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 197-1 КК України, а саме те, що ОСОБА_3 мав прямий умисел, діяв з корисливих мотивів, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно-небезпечні наслідки та бажав їх настання.
67. Так, Суд зауважує, що потерпілий, в особі начальника відділу земельних відносин, комунального майна та житлово-комунального господарства Дмитрівської селищної ради ОСОБА_11 , та свідок ОСОБА_12 , під час допиту зазначали, що курган можна помітити через підвищення місцевості, однак, це об`єктивно важко зробити вночі, коли й працював обвинувачений ОСОБА_3 , оскільки такий перепад не є значним.
68. Також свідок ОСОБА_12 наголошував, що він не повідомляв обвинуваченого ОСОБА_3 про якусь частину землі на полі, що не потрібно обробляти.
69. За таких обставин обвинувачений ОСОБА_3 виконував свою трудову функцію у межах отриманого завдання, що не може бути розціненим як корисливий мотив.
70. На сам кінець Суд враховує, що у відповідності до статті 62 Конституції України, як норми прямої дії, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
71. У справі “Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії” (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain, § 77, 146) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої права та обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться в провину, всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
72. В інших своїх рішеннях ЄСПЛ указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа “Коробов проти України”, заява № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування “поза розумним сумнівом” (рішення від 18.01.1978 у справі “Ірландія проти Сполученого Королівства” (Ireland v. the United Kingdom), § 161).
73. Підсумовуючи викладене, відповідно до частини першої статті 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим (пункт 2).
74. У зв`язку із чим, виходячи із загальних засад кримінального судочинства: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обов`язків, оцінивши всі докази окремо та у сукупності і взаємозв`язку, Суд приходить до висновку про необхідність виправдання обвинуваченого.

V. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.
75. Цивільний позов по справі не заявлявся.
76. Речові докази та процесуальні витрати по справі – відсутні.
77. Запобіжний захід  ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання Суд не вбачає.
З цих підстав, керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд, –
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною другою статті 197-1 Кримінального кодексу України у зв`язку із недоведеністю того, що ним вчинене кримінальне правопорушення та виправдати.

На вирок можуть бути подані апеляції до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя
Бахмацького районного суду ОСОБА_1