ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/16308/24  Номер провадження 22-ц/814/1539/26	Головуючий у 1-й інстанції Колеснікова О.М.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І. В. 

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Гонтар Валерія Миколайовича

на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 грудня 2025 року, постановлену суддею Колесніковою О. М., повний текст ухвали складений – 05 грудня 2025 року

у справі за скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Гонтар Валерія Миколайовича на бездіяльність Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, -

В С Т А Н О В И В:

31.12.2024 представник ОСОБА_1 – адвокат Гонтар В.М. звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просив суд: - визнати неправомірною бездіяльність уповноважених осіб Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо незняття арешту з нерухомого і рухомого майна ОСОБА_2 ; - зобов`язати начальника Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) зняти арешти, що були накладені на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_2 , а саме:

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55568926 від 08.12.2020, 11:49:36, ОСОБА_3 , Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), номер запису про обтяження (спеціальний розділ) 39581985, арешт нерухомого майна;
- запис №8976799 від 18.08.2009, 15.11.19, Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, державний виконавець Мороз Т.Г., реєстраційний номер обтяження: 8976799, арешт нерухомого майна;
- запис №9250627 від 16.11.2009, Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, реєстраційний номер обтяження: 9250627, старший державний виконавець Ніколаєва Ю.В., арешт нерухомого майна;
- запис №11502619 від 15.08.2011, Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, реєстраційний номер обтяження: 11502619, старший державний виконавець Кондратьєва Т.М., арешт нерухомого майна;
- запис №11654902 від 27.09.2011, Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, реєстраційний номер обтяження: 11654902, старший державний виконавець Ніколаєва Ю.В., арешт нерухомого майна.

Скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 , маючи намір здійснити відчуження належного їй об`єкту нерухомості, при підготовці документів було отримано Витяг з Державних реєстрів обтяжень на рухоме і нерухоме майно, з яких вона дізналася, що все належне їй рухоме і нерухоме майно знаходиться під арештом, накладеним Автозаводським відділом державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Підставами внесення запису є: - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55568926 від 08.12.2020, 11:49:36, ОСОБА_3 , Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), номер запису про обтяження (спеціальний розділ) 39581985, арешт нерухомого майна; - запис №8976799 від 18.08.2009, 15.11.19, Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, державний виконавець Мороз Т.Г., реєстраційний номер обтяження: 8976799, арешт нерухомого майна; - запис №9250627 від 16.11.2009, Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, реєстраційний номер обтяження: 9250627, старший державний виконавець Ніколаєва Ю.В., арешт нерухомого майна; - запис №11502619 від 15.08.2011, Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, реєстраційний номер обтяження: 11502619, старший державний виконавець Кондратьєва Т.М., арешт нерухомого майна; - запис №11654902 від 27.09.2011, Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, реєстраційний номер обтяження: 11654902, старший державний виконавець Ніколаєва Ю.В., арешт нерухомого майна. Звернувшись до суб`єкта оскарження з приводу вказаних арештів, ОСОБА_1 отримала відповідь від 16.08.2024 за вих. №177932, з якої вбачається що за нею існують не виконані зобов`язання за виконавчими провадженнями: - ВП №63841180 з примусового виконання виконавчого листа №2-301/2020, виданого 10.03.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Полтава і полтавці» боргу у розмірі 85 175,01 грн; - ВП №14263573 з примусового виконання виконавчого листа №2-1596, виданого 10.08.2009 про стягнення з ОСОБА_5 на користь «Райфайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 17 628,03 грн; - ВП №28162270 з примусового виконання виконавчого листа №2-48, виданого 30.06.2011 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ВАТ Банк «Фінанси та кредит» боргу у розмірі 234 536,29 грн; - ВП №28915459 з примусового виконання виконавчого листа №2-1471/11, виданого 19.09.2011 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» боргу у розмірі 53 620,97 грн. Цим же листом суб`єкту оскарження ОСОБА_1 відмовлено у скасуванні вищезгаданих арештів та заборон. Звернувшись до Автоматизованої системи виконавчих проваджень, ОСОБА_1 не знайшла там жодного відкритого та діючого стосовно себе виконавчого провадження, усі, що були раніше, вже завершені. Пошук проводився як на її теперішнє прізвище, так і на дошлюбне — ОСОБА_6 .

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 січня 2025 року скаргу ОСОБА_1 , особа, щодо якої подається скарга: Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального правління Міністерства юстиції (м Суми) про визнання неправомірною бездіяльність повернуто заявнику (а.с. 13).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 06 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником – адвокатом Гонтарем Валерієм Миколайовичем – задоволено. Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 січня 2025 року – скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 42-44).

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 квітня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – відмовлено (а.с. 65-67).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_2 – адвоката Гонтара Валерія Миколайовича – задоволено частково. Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 квітня 2025 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 99-102).

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 грудня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - відмовлено (а.с. 153-156).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у зв`язку із тим, що виконавчі провадження, які перебували на виконанні в Автозаводському відділі державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення боргів із ОСОБА_1 на користь стягувачів було завершено на підставі п. п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII та п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, які не передбачають зняття арешту з майна відповідно до норм Законів України «Про виконавче провадження», що діяли на момент винесення відповідних постанов, тому скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Гонтар В.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції – скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення скарги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у даній правовій ситуації відмова у задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно скаржника у виконавчому провадженні, унеможливила у подальшому здійснення належного захисту майнових прав ОСОБА_1 щодо зняття арешту з її майна. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Наразі відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 на виконанні у державній виконавчій службі не існує. Жодних належних та допустимих доказів в зворотному, суду не надано. Отже, безпідставна наявність арешту на все майно, яке належить ОСОБА_1 , порушує права останньої на вільне володіння та розпорядження майном на власний розсуд. Тому, не зняття державними виконавцями арешту з майна боржника у виконавчому провадженні, відсутністю відкритого виконавчого провадження, порушує право ОСОБА_1 на володіння, користування та розпорядження майном. Незняття арешту з майна боржника при вище встановлених обставинах є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання зняти арешт з нерухомого та рухомого майна боржника. Суд першої інстанції, розглядаючи дану справу, належної оцінки її обставинам не надав, норми чинного законодавства застосував з порушеннями та неправильно, внаслідок чого постановив незаконну ухвалу, яка підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 18.03.2026 не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 23.02.2026 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси та засобами поштового зв`язку у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України та засобами поштового зв`язку (а.с. 180-182), які були доставлені до електронних кабінетів та поштовим зв`язком. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 19.02.2026 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 18.03.2025 о 10-20 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. 26.05.2025 представник АТ «Райффайзен Банк» - Сапіга М.М. сформував в системі «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі. 18.03.2026 через систему «Електронний суд» до апеляційного суду надішла заява представника ОСОБА_1 – адвоката Гонтар В.М. про розгляд справи у його відсутність. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно матеріалів справи встановлено, що на виконанні в Автозаводському відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебували виконавчі провадження:
- №63841180 з примусового виконання виконавчого листа №2-301/2020, виданого 10.03.2011 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Полтава і полтавці» боргу у розмірі 85 175,01 грн. 21.09.2021 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. У межах даного виконавчого провадження 08.12.2020 державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- №14263573 з примусового виконання виконавчого листа №2-1596, виданого 10.08.2009 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення про стягнення з ОСОБА_5 на користь «Райфайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 17 628,03 грн. 14.11.2014 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час винесення постанови), винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. У межах даного виконавчого провадження 17.08.2009 державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- №28162270 з примусового виконання виконавчого листа №2-48, виданого 30.06.2011 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ВАТ Банк «Фінанси та кредит» боргу у розмірі 234 536,29 грн. 10.12.2014 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час винесення постанови) винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. У межах даного виконавчого провадження 09.08.2011 державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- №28915459 з примусового виконання виконавчого листа №2-1471/11, виданого 19.09.2011 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» боргу за кредитним договором від 20.03.2006, а саме заборгованість за кредитом – 5 559,20 дол США (44 251,23 грн), заборгованість за відсотками - 679,31 дол США (5 407,31 грн), пені - 400 дол США (3 184 грн), а всього 52 842,54 грн та судові витрати: судовий збір (державне мито) - 528,43 грн, витрат на ІТЗ розгляду цивільної справи в сумі - 250 грн. 14.11.2014 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення постанови), винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. У межах даного виконавчого провадження 02.12.2011 державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

30.07.2024 ОСОБА_1 звернулася до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про скасування вказаних арештів.

Листом Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.08.2024 ОСОБА_1 повідомлено, що у неї існують не виконані зобов`язання за виконавчими провадженнями: - №63841180 з примусового виконання виконавчого листа №2-301/2020, виданого 10.03.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Полтава і полтавці» боргу в розмірі 85 175,01 грн; - №14263573 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1596, виданого 10.08.2009 про стягнення про стягнення з ОСОБА_5 на користь «Райфайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 17 628,03 грн; - №28162270 з примусового виконання виконавчого листа №2-48, виданого 30.06.2011 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ВАТ Банк «Фінанси та кредит» боргу у розмірі 234 536,29 грн; - №28915459 з примусового виконання виконавчого листа №2-1471/11, виданого 19.09.2011 про стягнення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» боргу за кредитним договором у розмірі 53 620,97 грн. Арешт з майна заявнику знято не було (а.с. 9).

Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчих листів №2-1596 від 10.08.2009, №2-48 від 30.06.2011, №2-1471/11 від 19.09.2011, пред`явлення їх до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV, який втратив чинність 05.10.2016.

На час повернення стягувачу 21.09.2021 виконавчого листа №2-301/2020 від 10.03.2011 діяв Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 02.06.2016.

Станом на час розгляду скарги скаржник не надала доказів того, що нею погашено заборгованість перед стягувачами.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Згідно з ч. 1 ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі статті 30 Закону №606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону №606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно з статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно з статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно з статтею 48 цього Закону.

У Законі №1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016 (чинний на момент розгляду справи) відсутня норма, аналогічна нормі частини першої статті 30 Закону №606-XIV. Закон №1404-VIII не містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачу в статті 37.

Частина перша статті 47 Закону №606-XIV визначала, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Аналогічні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені і в подальшому в частині першій статті 37 Закону №1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша та друга статті 49 Закону №606-XIV).

Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи у суді визначені у частині першій статті 39 Закону №1404-VIII.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться (див. подібні висновки у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.03.2020 у справі №817/928/17, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.01.2024 у справі №569/6234/22).

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону №606-XIV (частиною першою статті 39 Закону №1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону №1404-VIII).

Водночас частиною п`ятою статті 47 Закону №606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 37 Закону №1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону №606-XIV.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 50 Закону №606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Схожі за змістом норми містяться у частинах першій, другій статті 40 Закону №1404-VIII.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові від 14.05.2025 у справі №2/1522/11652/11 провадження №14-137цс24 Великої Палати Верховного Суду законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків. 

Водночас законодавець у Законі №1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону №1404-VIII).

Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону №1404-VIII).

Законодавство про виконавче провадження передбачає зняття арешту майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні: 1) виконавцем; 2) начальником відділу державної виконавчої служби; 3) судом.

Зокрема, виконавець знімає арешт з майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав (частина перша статті 40 Закону №1404-VIII). Подібні положення містяться у частині першій статті 50 Закону №606-XIV. Також виконавець знімає арешт з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII.

Також виконавець знімає арешт з майна боржника, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи (частина четверта статті 40 Закону №1404-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 60 Закону №606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (аналогічні положення містить частина третя статті 59 Закону №1404-VIII).

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 60 Закону №606-XIV; частина п`ята статті 59 Закону №1404-VIII).

Отже, визначення посадової особи, яка має повноваження зняти арешт з майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні, залежить від конкретних обставин і підстав зняття такого арешту.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даної скарги є: - визнання неправомірною бездіяльність уповноважених осіб Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо незняття арешту з нерухомого і рухомого майна ОСОБА_2 ; - зобов`язання начальника Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) зняти арешти що були накладені на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_2 , а саме:
- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55568926 від 08.12.2020, 11:49:36, ОСОБА_3 , Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), номер запису про обтяження (спеціальний розділ) 39581985, арешт нерухомого майна;
- запис №8976799 від 18.08.2009, 15.11.19, Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, державний виконавець Мороз Т.Г., реєстраційний номер обтяження: 8976799, арешт нерухомого майна;
- запис №9250627 від 16.11.2009, Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, реєстраційний номер обтяження: 9250627, старший державний виконавець Ніколаєва Ю.В., арешт нерухомого майна;
- запис №11502619 від 15.08.2011, Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, реєстраційний номер обтяження: 11502619, старший державний виконавець Кондратьєва Т.М., арешт нерухомого майна;
- запис №11654902 від 27.09.2011, Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, реєстраційний номер обтяження: 11654902, старший державний виконавець Ніколаєва Ю.В., арешт нерухомого майна. 

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Відповідно до статті 1 Закону №606-XIV (тут і далі - у редакції, чинній на час проведення виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другою статті 11 Закону№606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону №606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону №606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 47 Закону №606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону №606-XIV).

Частиною першою статті 50 Закону №606-XIV визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

05.10.2016 набрав чинності Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 2 статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону №1404-VIII уразі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04.06.2025 у справі №2-24/11, провадження №61-4687св24, від 09.07.2025 у справі №636/3930/23, провадження №61-8594св24, від 30.07.2025 у справі №753/970/24, провадження №61-14158св24, від 12.11.2025 у справі №2-976-08, провадження №61-1429св25, від 08.12.2025 у справі №2314/2151/12, провадження №61-7592св25.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, на виконанні в Автозаводському відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебували виконавчі провадження:

- №63841180 з примусового виконання виконавчого листа №2-301/2020, виданого 10.03.2011 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Полтава і полтавці» боргу у розмірі 85 175,01 грн. У межах виконавчого провадження №63841180 08.12.2020 державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 21.09.2021 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу;

- №14263573 з примусового виконання виконавчого листа №2-1596, виданого 10.08.2009 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення про стягнення з ОСОБА_5 на користь «Райфайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 17 628,03 грн. У межах виконавчого провадження №14263573 17.08.2009 державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 14.11.2014 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення постанови), винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу;

- №28162270 з примусового виконання виконавчого листа №2-48, виданого 30.06.2011 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ВАТ Банк «Фінанси та кредит» боргу у розмірі 234 536,29 грн. У межах виконавчого провадження №28162270 09.08.2011 державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 10.12.2014 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення постанови) винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

- №28915459 з примусового виконання виконавчого листа №2-1471/11, виданого 19.09.2011 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» боргу за кредитним договором від 20.03.2006, а саме заборгованість за кредитом – 5 559,20 дол США (44 251,23 грн), заборгованість за відсотками - 679,31 дол США (5 407,31 грн), пені - 400 дол США (3 184 грн), а всього 52 842,54 грн та судові витрати: судовий збір (державне мито) - 528,43 грн, витрат на ІТЗ розгляду цивільної справи в сумі - 250 грн. У межах виконавчого провадження №28915459 02.12.2011 державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 14.11.2014 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення постанови), винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

Листом Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.08.2024 ОСОБА_1 повідомлено, що у неї існують не виконані зобов`язання за виконавчими провадженнями: - №63841180 з примусового виконання виконавчого листа №2-301/2020, виданого 10.03.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Полтава і полтавці» боргу у розмірі 85 175,01 грн; - №14263573 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1596, виданого 10.08.2009 про стягнення про стягнення з ОСОБА_5 на користь «Райфайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 17 628,03 грн; - №28162270 з примусового виконання виконавчого листа №2-48, виданого 30.06.2011 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ВАТ Банк «Фінанси та кредит» боргу у розмірі 234 536,29 грн; - №28915459 з примусового виконання виконавчого листа №2-1471/11, виданого 19.09.2011 про стягнення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» боргу за кредитним договором у розмірі 53 620,97 грн. Арешт з майна заявнику знято не було (а.с. 9).

Станом на час розгляду скарги ОСОБА_1 не надала доказів того, що нею погашено заборгованість перед стягувачами.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виконавчі провадження, які перебували на виконанні в Автозаводському відділі державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення боргів із ОСОБА_1 на користь стягувачів було завершено на підставі п. п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII та п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, які не передбачають зняття арешту з майна відповідно до норм Законів України «Про виконавче провадження», які діяли на момент винесення відповідних постанов.

Доводи апеляційної скарги про те, що відмова у задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні, унеможливила у подальшому здійснення належного захисту її майнових прав щодо зняття арешту з майна, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскількизаконодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження; докази належного виконання рішення суду матеріали справи не містять; виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, не визнано.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Гонтар Валерія Миколайовича – залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 грудня 2025 року – залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи здійснювався у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 березня 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов