ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року	Львів	Справа № 463/3751/25 пров. № А/857/1602/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді Мандзія О.П.,
Суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 
за участю секретаря судового засідання Березюка Д.О.,

а також сторін (їх представників):
від позивача Савка В.В.,
від відповідачів Арендач М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2025 року у справі №463/3751/25 за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) про визнання дії та бездіяльності протиправними, - 

суддя в 1-й інстанції Білоус Ю.Б.,
дата ухвалення рішення 24.11.2025,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складання повного тексту судового рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :
Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі – апелянт, позивач, АТ «Укрзалізниця») звернулося в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач), в якому просило скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.04.2025 №3 про накладення на АТ «Українська залізниця» штрафу у розмірі 142316,00 грн та закрити провадження у справі про правопорушення пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями; стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновки відповідача про те, що позивачем не виконано обов`язок перевірки перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, та порушення вимоги ст. 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень», що мало наслідком прийняття оскарженої постанови про накладення штрафу у розмірі 142316,00 грн, не відповідають фактичним обставинам справи та є безпідставними.
Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням норм чинного законодавства України.
Зазначено, що складений представником відповідача протокол про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності за ст. 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень», оскільки старший стюард ОСОБА_1 не є представником перевізника у розумінні ст. 3 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень». Таким представником є керівник, член виконавчого органу юридичної особи-перевізника, інша особа, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), або представника за довіреністю.
За змістом оскаржуваної постанови підставою для складання протоколу та притягнення позивача до відповідальності є відсутність у пасажирки поїзда DAUHULEVICH LIZAVETA візи для в`їзду на територію України. Проте, доказами у справі підтверджується, що на паспортному контролі DAUHULEVICH LIZAVETA пред`явила проїзний документ біженця Чеської Республіки серії НОМЕР_3 , виданий 21.03.2024, дійсний до 21.03.2034.
Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» не вимагає від особи, яка має проїзний документ біженця, візи для в`їзду на територію України у разі звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Утім, з оскаржуваної постанови незрозуміло, чи зверталася DAUHULEVICH LIZAVETA, яка має статус біженця відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року, з такою заявою до органів державного прикордонного контролю. Подача такої заяви унеможливлює прийняття рішення відповідачем про відмову вказаній особі в перетинанні державного кордону України у зв`язку з відсутністю в`їзної візи України та відповідно притягнення Позивача до відповідальності.
Крім того, відповідач не складав щодо DAUHULEVICH LIZAVETA протокол про адміністративне правопорушення за ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення за спробу незаконного перетину державного кордону України, що також виключає можливість притягнення Позивача до відповідальності за статтею 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».
Положення Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» в частині покладення на перевізника обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту та, відповідно, відповідальності за невиконання такого обов`язку, суперечить положенням Угоди про міжнародне пасажирське сполучення.
Отже, повноваження працівників АТ «Укрзалізниця» обмежуються перевіркою наявності у пасажира лише паспортного документа, що посвідчує його особу.
На думку позивача, обов`язок з перевірки у пасажирів наявність паспортного документа, візи або інших документів, необхідних для в`їзду до України належить до повноважень саме органів Державної прикордонної служби України.
Таким чином, спірна постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями, підлягає закриттю.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 24.11.2025 в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив таке в апеляційному порядку та зазначив про наявність підстав для його скасування з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що протокол від 03.04.2025 складений з порушеннями, оскільки ОСОБА_1 працює на залізниці стюардом пасажирського вагону, але аж ніяк не є особою, яка керує транспортним засобом або є представником перевізника. У даному випадку перевізник - АТ «Укрзалізниця» не уповноважувало Козюка Сергія Сергійовича, підписувати протокол та бути присутнім як представник залізниці при розгляді справи про правопорушення і відповідно відсутні підстави вважати його представником залізниці, яка є перевізником.
У рішенні суду зазначено, що всі процесуальні документи, а саме: рішення про перетинанні державного кордону України, рапорти військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідчать саме про те, що в особи були відсутні документи, що надають право на перетинання державного кордону України. Проте, в рішенні відповідача про відмову в перетині державного кордону України від 03.04.2025 громадянину DAUHULEVICH LIZAVETA у графі «Держава, яка видала документ, що надає право на перетин державного кордону України» зазначено Чеська республіка, а у графі «Серія (за наявності), номер документа, що дає право на перетинання державного кордону України» зазначено U0003774.
Апелянт вважає, що відповідач приймаючи Рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину республіки Білорусь ОСОБА_2 протирічить сам собі, оскільки зазначає, що у даної громадянки республіки Білорусь наявні необхідні документи для перетину державного кордону України.
Крім того зазначено, що ретельний хронологічний аналіз законодавства про залізничний транспорт свідчить про те, що починаючи з 17.08.2012 у залізниці відсутній обов`язок щодо здійснення перевірки наявності у пасажира документів, необхідних для в`їзду до України, а повноваження працівників АТ «Укрзалізниця» обмежуються перевіркою наявності у пасажира лише паспортного документа, що посвідчує його особу.
Тобто, працівники залізниці при перевірці проїзних документів та документів, що посвідчують особу діяли відповідно до Закону України «Про залізничний транспорт», Угоди про міжнародне залізничне пасажирське сполучення та Конвенції про міжнародні залізничні перевезення та Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом, оскільки пасажир пред`явив проїзний документ біженця Чеської республіки серії НОМЕР_3 , виданий 21.03.2024, дійсний до 21.03.2034, що дає право проїзду у поїзді.
Тільки представники Державної прикордонної служби України в межах своїх завдань та обов`язків наділені повноваженнями при здійсненні прикордонного контролю встановлювати наявність належно оформлених документів, які дають право перетину державного кордону України.
Апелянт просив скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24.11.2025 у справі №463/3751/25 та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги АТ «Укрзалізниця» в повному обсязі
Від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
У вказаному відзиві, серед іншого, зазначено, що враховуючи вимоги ст. 3 Закону України «Про відповідальність перевізників» протокол від 03.04.2025 №440232 складений саме на юридичну особу - «Акціонерне товариство «Українська залізниця», яке здійснює міжнародні пасажирські перевезення (та забезпечує перевезення осіб потягом №706 сполученням «Перемишль - Львів - Київ»), а не на фізичну особу ОСОБА_1 (зі змістом відповідного протоколу ОСОБА_1 ознайомлений (наявний підпис)). У протоколі було зазначено, що розгляд справи відбудеться 14.04.2025 о 15 год 00 хв у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте ОСОБА_1 відмовився від отримання його другого примірника.
Відповідачем додатково 07.04.2025 скеровано апелянту перший примірник протоколу разом з іншими документами, що стосуються справи. Також, у змісті відповідного листа додатково зазначено (як і протоколі) дату та час розгляду справи. Зазначає, що саме перевізник 
зобов`язаний, перед початком здійснення міжнародного пасажирського перевезення (на станції у Перемишлі) перевірити у пасажира - DAUHULEVICH LIZAVETA, ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявність належним чином оформлених документів, які необхідні для в`їзду до України, тобто наявність візи.
Своєю чергою, твердження позивача про те, що тільки представники Держприкордонслужби України наділені повноваженнями, при здійсненні прикордонного контролю, встановлювати наявність належно оформлених документів, є хибними. Фраза «належно оформлених документів» враховуючи вимогу пункту 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» стосується не тільки осіб, а транспортних засобів та вантажів: в разі наявності належно оформлених документів після проходження ними митного та за потреби інших видів контролю. Проте, скаржником не додержано обов`язку перевірити саме наявність документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, а не їх справжність, оскільки віза в проїзному документі біженця Чеської Республіки була відсутня, а не підроблена.
Наголошено, що всі процесуальні документи, а саме: рішення про відмову в перетинанні державного кордону України, рапорти військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджують, що в особи були відсутні документи, що надають право на перетинання державного кордону України. Враховуючи те, що в DAUHULEVICH LIZAVETA в проїзному документі біженця Чеської Республіки відсутня віза, як наслідок не здійснювалась поглиблена перевірка з метою підтвердження або спростування ознак її підробки (фальсифікації). 
Відповідач просив в задоволенні апеляційної скарги АТ «Укрзалізниця» відмовити повністю, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24.11.2025 у справі №463/3751/25 залишити без змін
Представник апелянта в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав повністю, просив її вимоги задовольнити.
Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив повністю, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується письмовими доказами, що долучені до матеріалів справи, що 03.04.2025 о 12 годині 00 хвилин, в пункті контролю для залізничного сполучення «Львів» прикордонним нарядом «Перевірка документів» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », під час перевірки документів у пасажирів, які перетинали державний кордон у потязі №706 сполученням «Перемишль-Київ» (виконується перевізником – Акціонерне товариство «Українська залізниця») у вагоні №1 (на місці №22) виявлено пасажира, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перевозилась з Республіки Польща до України та пред`явила на паспортний контроль проїзний документ біженця Чеської Республіки серії НОМЕР_3 , виданий 21.03.2024, дійсний до 21.03.2034, в якому відсутня віза для в`їзду на територію України.
03.04.2025 стосовно вищевказаної особи-пасажира, на підставі ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» уповноваженим представником Державної прикордонної служби України прийнято рішення про відмову в пропуску через державний кордон при в`їзді в Україну, у зв`язку із відсутністю в`їзної візи.
Цього ж дня, посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями №440232, у протоколі було зазначено, що розгляд справи відбудеться 14.04.2025 о 15 год 00 хв у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте ОСОБА_1 відмовився від отримання його другого примірника протоколу.
ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про відповідальність перевізників», додатково 07.04.2025 направлено АТ «Українська залізниця» перший примірник протоколу разом з іншими документами, що стосуються справи. Також, у змісті даного листа додатково зазначено дату та час розгляду справи.
Оскільки сторона позивача була сповіщена про місце і час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходило, як наслідок справу було розглянуто за відсутності представника.
Відповідно до постанови №3 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями від 14.04.2025 на перевізника Акціонерне товариство «Українська залізниця» накладено штраф в розмірі сорок сім прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 142316,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час міжнародних пасажирських перевезень»
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова №3 від 14.04.2025 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями, та накладення на Акціонерне товариство «Українська залізниця» штрафу у розмірі 142 316 гривень є правомірною і підстави для її скасування відсутні.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд керується таким.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на органи та посадових осіб Держприкордонслужби України, серед іншого, покладено обов`язок запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі, згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, а під час дії воєнного або надзвичайного стану - на блокпостах чи контрольних постах осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних та уповноважених законом державних органів, у тому числі доручень митних органів щодо інформування митних органів про факт наміру перетинання державного кордону України особами, стосовно яких митними органами було виявлено порушення митних правил; здійснення самостійно або у взаємодії з органами Національної поліції і органами Служби безпеки України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальними органами чи територіальними підрозділами в межах контрольованих прикордонних районів контролю за дотриманням іноземцями та особами без громадянства, а також біженцями, особами, які потребують додаткового захисту, та особами, яким надано притулок в Україні, установлених правил перебування на її території (п. 8).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про залізничний транспорт» залізничний транспорт - виробничо-технологічний комплекс підприємств залізничного транспорту, призначений для забезпечення потреб суспільного виробництва і населення країни в перевезеннях у внутрішньому і міжнародному сполученнях та надання інших транспортних послуг усім споживачам без обмежень за ознаками форми власності та видів діяльності тощо; залізниця - відокремлений підрозділ акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування (далі - АТ «Укрзалізниця»), утворений відповідно до Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», який здійснює перевезення пасажирів та вантажів у визначеному регіоні залізничної мережі.
Відповідно до статті 22-1 Закону України «Про залізничний транспорт» під час перевезення у міжнародному залізничному сполученні пасажир зобов`язаний мати належним чином оформлені документи, необхідні для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та пред`явити їх перевізникові на його вимогу, а перевізник при перевезенні пасажира у міжнародному залізничному сполученні зобов`язаний до початку такого перевезення перевірити наявність у пасажира паспортного документа, що посвідчує особу пред`явника, або документ, що його замінює, та відмовити у перевезенні пасажиру, який на його вимогу не пред`явив необхідні документи.
За невиконання обов`язку перевірити перед початком перевезення пасажира у міжнародному залізничному сполученні наявність у нього паспортного документа, що посвідчує особу пред`явника, або документа, що його замінює, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, перевізник несе відповідальність, передбачену законом.
За преамбулою Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» №2920-ІІІ від 10.01.2002, цей Закон відповідно до Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї та Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю, що доповнюють Конвенцію Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності, Конвенції Ради Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми встановлює відповідальність перевізників за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність, у пасажирів документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через державний кордон України без необхідних документів, а також визначає порядок застосування цієї відповідальності.
Статтею 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» передбачено, що підприємства (їх об`єднання), установи, організації та фізичні особи - підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення (далі - перевізники), за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира паспортного документа, візи або інших документів, необхідних для в`їзду до держави прямування або транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без таких документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу в розмірі сорока семи прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленому на 1 січня календарного року, за кожного такого пасажира, але не більше шестисот таких прожиткових мінімумів за одне перевезення, а за ненадання або надання недостовірних даних реєстрації пасажирів - у розмірі п`ятдесяти таких прожиткових мінімумів за кожне перевезення. Перевізник звільняється від відповідальності, передбаченої цією статтею, якщо доведе, що документи, надані йому пасажиром перед початком міжнародного пасажирського перевезення, дали йому достатні підстави вважати, що пасажир мав документи, необхідні для в`їзду до держави прямування, транзиту.
Пунктом 7.2 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006 №1196, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 04.04.2007 за №310/13577 (далі - Правила) передбачено, що посадка в поїзд осіб, здійснюється за такими документами, що посвідчують особу: паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичного паспорта України, службового паспорта України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідчення водія, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзного документа для виїзду за кордон особи, яку визнано біженцем, та особи, яка потребує додаткового захисту, довідки про звернення за захистом в Україні, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, картки мігранта, посвідчення біженця, проїзного документа біженця, паспортного документа іноземця та особи без громадянства.
Положеннями ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України; іноземців, які постійно проживають на території України, - за паспортним документом та посвідкою на постійне проживання; осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають на території України, - за посвідченням особи без громадянства для виїзду за кордон; іноземців та осіб без громадянства, яких визнано біженцями в Україні або особами, які потребують додаткового захисту в Україні, - за проїзним документом для виїзду за кордон.
Пунктом 12 ст. 1 Закону України «Про прикордонний контроль», визначено, що паспортний документ - виданий уповноваженими державними органами України чи іншої держави або статутними організаціями ООН документ, що підтверджує громадянство, посвідчує особу пред`явника, дає право на в`їзд або виїзд з держави і визнаний Україною. Пунктом 13 статті 1 цього ж Закону визначено, що перевізник - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт діяльність із перевезення пасажирів чи (та) вантажів через державний кордон.
За пунктом 7 Статуту акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 визначено, що одним із предметів діяльності товариства є надання послуг з перевезення пасажирів, вантажів, зокрема небезпечних вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні.
У контексті викладеного, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що перевізник був зобов`язаний перед початком здійснення міжнародного пасажирського перевезення перевірити у пасажира DAUHULEVICH LIZAVETA наявність документів, які необхідні для в`їзду в Україну.
Разом з тим, позивачем не виконано такий обов`язок, оскільки проїзний документ біженця Чеської Республіки серії U0003774, виданий 21.03.2024, дійсний до 21.03.2034, який не містив візи, а відтак не давав права на перетинання державного кордону України. До матеріалів справи долучено копії відповідного документа та у такому відсутня віза чи будь які відмітки/позначки щодо неї.
Отже, відсутність документів, що надають право на перетинання державного кордону України у пасажира DAUHULEVICH LIZAVETA не спростовано, а тому доводи апелянта у цій частині є необґрунтованими.
При цьому слід зауважити, що предметом оскарження є саме постанова про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями, а не рішення стосовно пасажира DAUHULEVICH LIZAVETA про відмову в перетинанні державного кордону України.
Щодо відсутності відомостей про притягнення DAUHULEVICH LIZAVETA до адміністративної відповідальності, то таку особу не притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 204-1 КУпАП, оскільки встановленим порядком їй було відмовлено у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну, що додатково підтверджується відповідним рішенням.
Щодо доводів представника позивача щодо порушення порядку складення протоколу від 03.04.2025 №440232 у зв`язку із відсутністю належного представника перевізника, апеляційний суд зазначає, що поняття «представник перевізника» не міститься у Законі України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».
Разом з тим посилання апелянта, що таким представником може бути лише керівник, член виконавчого органу юридичної особи-перевізника, інша особа, уповноважена діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), або представника за довіреністю, жодними нормами не передбачена. Окрім цього, така позиція суперечить і самій суті складення протоколу при виявленні особи при перетині державного кордону, у якої відсутні документи, які надають право на в`їзд на території України.
Апеляційним судом зі змісту відповідного протоколу №440232 від 03.04.2025 з`ясовано, що у такому міститься пояснення надані ОСОБА_1 , а також відмітка про ознайомлення із його змістом. Будь-яких заперечень зі сторони вказаної особи щодо складання протоколу чи зазначення його відомостей у такому – не зафіксовано, а тільки зазначено про відмову від його отримання.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень», справи про правопорушення, передбачені статтею 1 цього Закону, розглядають відповідні органи охорони державного кордону України.
Від імені органів охорони державного кордону України розглядати справи про правопорушення та накладати штрафи мають право начальники органів охорони державного кордону України та їх заступники.
Приписами ст. 3 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» визначено, що посадовою особою відповідного органу охорони державного кордону України, яка виконує функції із здійснення прикордонного контролю, про вчинення правопорушення складається протокол.
У протоколі зазначаються: дата і місце його складення; прізвище, ім`я, по батькові, посада особи, яка склала протокол; назва перевізника, його юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце реєстрації; прізвище, ім`я, по батькові особи, яка керує транспортним засобом, або представника перевізника, у присутності якого складено протокол; прізвище, ім`я, по батькові свідків (за наявності); дата і місце вчинення правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка керує транспортним засобом, або представником перевізника, у присутності якого складено протокол про правопорушення, а за наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, або представника перевізника від підписання протоколу в ньому робиться запис про це. Особа, яка керує транспортним засобом, або представник перевізника має право надати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви відмови від його підписання.
Протокол складається у двох примірниках. Перший примірник разом з іншими документами, що стосуються справи, надсилається протягом трьох робочих днів з дня вчинення правопорушення посадовій особі, уповноваженій накладати штраф. Другий примірник вручається особі, яка керує транспортним засобом, або представнику перевізника під розписку.
За змістом ст. 5 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» особами, які беруть участь у розгляді справи, визнаються: представник перевізника; свідки; експерт; перекладач; захисник.
Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» визначено, що справа про правопорушення розглядається в присутності представника перевізника. В разі його відсутності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне сповіщення представника про місце і час розгляду справи і якщо від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду.
Згідно з ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 12 Закону № 2920-ІІІ посадова особа органу охорони державного кордону України, уповноважена накладати штрафи, приймає відповідне рішення протягом п`ятнадцяти днів після надходження протоколу про правопорушення та інших матеріалів справи. Рішення оформляється постановою відповідної особи.
У справі про правопорушення посадова особа органу охорони державного кордону України виносить одну з таких постанов: 1) про накладення штрафу; 2) про закриття справи.
Постанова у справі про правопорушення повинна містити: найменування посади, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка винесла постанову; дату розгляду справи; відомості про перевізника, щодо якого розглядається справа; викладення обставин, установлених при розгляді справи; зазначення Закону, яким передбачається відповідальність за таке правопорушення; прийняте у справі рішення; розрахунковий рахунок та установу банку, до якої можна сплатити штраф; вказівку про порядок і строк її оскарження до суду.
В ході судового розгляду не заперечується факт своєчасного ознайомлення позивача про 
дату і час розгляду справи про правопорушення, пов`язаного з міжнародними пасажирськими перевезеннями. Проте, позивач своїми процесуальними правами не скористався, зокрема, правом звернення із клопотаннями, ознайомлення із протоколом та матеріалами справи, явки представника для розгляду справи не забезпечив.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що відповідач розглянув справу у спосіб, що передбачений законом, а посилання представника позивача на порушення положень вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень», згідно яких справа про правопорушення розглядається в присутності представника перевізника, є безпідставними, оскільки позивачу було надано можливість забезпечити присутність представники при розгляді справи.
Зважаючи на наведене апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що перевізником АТ «Українська залізниця» не виконано обов`язок перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, чим порушено вимоги ст. 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» та ст. 22-1 Закону України «Про залізничний транспорт».
Враховуючи все зазначене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова №3 від 14.04.2025 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями, та накладення на Акціонерне товариство «Українська залізниця» штрафу у розмірі 142 315 гривень є правомірною і підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями ст. 90 КАС України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
За правилами ст. 139 КАС України перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 2, 241-243, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2025 року у справі №463/3751/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. П. Мандзій 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 12.03.26