Справа №574/994/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Гук Т.Р.	
Номер провадження 33/816/960/26 	Суддя-доповідач Соколова Н. О. 	
Категорія  126 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

27 березня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Соколова Н. О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення № 574/994/25 за апеляційною скаргою захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Подольського Антона Юрійовича на постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 15.01.2026, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, 
установив:
Постановою судді Буринського районного суду Сумської області від 15.01.2026 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 та ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу, за те, що 09.11.2025 об 11.47 год. по вул. Захисників України в м. Буринь, Конотопського району, Сумської області ОСОБА_1 , маючи ознаки наркотичного сп`яніння, керував транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 11183, д.н.з. НОМЕР_1 та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.
Крім того, 09.11.2025 об 11.47 год. по вул. Захисників України в м. Буринь, Конотопського району, Сумської області ОСОБА_1 повторно протягом року, керував транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 11183 д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п.2.1 «а» Правил дорожнього руху.
З таким рішенням судді не погодився захисник і подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 15.01.2026 скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити.
В обґрунтування своїх вимог захисник зазначав, що ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, на 20 хв залишив розташування військової частини і в цей час безпідставно був зупинений працівниками поліції, які запропонували йому пройти огляд на визначення стану сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, при цьому, навіть не назвавши адресу лікарні, у зв`язку з чим ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, оскільки знаходився під час виконання бойового завдання.
Також адвокат Подольський А.Ю. вказував, що така поведінка водія ОСОБА_1 могла бути пов`язана з тривалим перебуванням у зоні бойових дій та пораненням, отриманим під час захисту Батьківщини.
До того ж, при складенні зазначеного протоколу працівниками поліції не повідомлено Військову службу правопорядку ЗСУ, хоча водій є військовослужбовцем, а правопорушення сталося під час дії воєнного стану та у Сумській області, окремі територіальні громади якої перебувають у безпосередній зоні проведення активних бойових дій.
Окрім того, свідками даної протиправної поведінки на думку працівників поліції, останні зазначили боді-камеру, чим порушили вимоги ст. 266 КУпАП, а саме, вимоги щодо залучення свідків для проведення огляду.
Апелянт посилається й на те, що працівниками поліції ОСОБА_1 не виписувалось направлення на проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Безпідставним адвокат Подольський А.Ю. вважає й притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки згідно з постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2017 ОСОБА_1 був позбавлений права на керування транспортним засобом строком на 1 рік, тобто з того часу минуло майже 9 років.
У призначену дату та час судового засідання ОСОБА_1 , та його захисники до суду не з`явилися, захисник Дешко В.О., який звернувся до суду з клопотанням про участь в судовому засіданні дистанційно з використанням власних технічних засобів, на відеоконференція не вийшов.
З врахуванням як вказаних обставин, наявні підстави для здійснення апеляційного розгляду без участі вказаних осіб.
А тому, перевіривши матеріали даної справи та апеляційні доводи та вимоги, суддя апеляційного суду дійшов таких висновків.
Так, згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Вивчивши матеріали справи в сукупності з доводами апеляційної скарги, попри твердження захисника, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Так, як слідує з матеріалів справи факт вчинення ОСОБА_1 правопорушень підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, зокрема:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №507905 від 09.11.2025 року, 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №507919 від 09.11.2025 року, 
- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4946647 від 11.06.2025, 
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився,
- відеозаписами, які містяться на долучених до матеріалів справи DVD-R дисках, з яких вбачається, що 09.11.2025 року об 11.47 год. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 11183, д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції, на вимогу яких пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі відмовився, а також не пред`явив посвідчення на право керування транспортним засобом.
- довідкою відділу поліцейської діяльності №1 (м. Буринь) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, за змістом якої ОСОБА_1 постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2017 був позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік та повторно не набув його.
З врахуванням вказаних доказів в їх сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки повторно протягом року керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, то вони повністю спростовуються відеозаписом подій, згідно з яким поліцейські повідомили водію ОСОБА_1 про те, що у них є підстави вважати, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, оскільки має відповідні ознаки. ОСОБА_1 пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, із роз`ясненням йому наслідків відмови від огляду, на що ОСОБА_1 відповів відмовою. 
Той факт, що водій ОСОБА_1 перебував при здійсненні бойового завдання, тому не пройшов відповідний огляд жодними доказами не підтверджується і ніяким чином не впливає на порушення ним приписів п. 2.5 ПДР, так як не виконання цього пункту ПДР та відповідно вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія від проходження огляду у встановленому законом порядку, після чого здійснюється збір доказів, складання матеріалів, протоколу тощо, тобто розпочинається провадження в справі про адміністративне правопорушення на підставі конкретного факту правопорушення, встановленого згідно визначеної процедури, яке не може бути зупинене (скасоване) тільки через саму неналежну поведінку водія щодо виконання своїх обов`язків.
Згідно з визначеною процедурою огляд, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.
Відеозаписи події правопорушення є об`єктивними доказами у справі і не залежать від суб`єктивного сприйняття будь-якою особою певних подій, а засвідчує, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм дій поліцейських, у тому числі і щодо забезпечення ними можливості проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку. Ці відеозаписи містять усі суттєві обставини, що підлягають з`ясуванню і встановленню під час розгляду справи в суді, зокрема: 1) факт керування особою т/з; 2) вимога поліцейського до особи, яка керувала т/з, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння; 3) відмова особи, яка керувала т/з, від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Із самих відеозаписів є очевидним, що вони здійснювалися поліцейськими, які оформлювали матеріали справи про адміністративне правопорушення, а той факт, що зафіксовані на них події за участю ОСОБА_1 реально мали місце та стосуються саме цієї справи, ніким не оспорюється, тому свідома відмова останнього від проходження огляду на стан сп`яніння в порушення вимог п. 2.5 ПДР цілком логічно завершилася складенням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому доводи сторони захисту про відсутність доказів винуватості ОСОБА_1 є безпідставними і задоволенню не підлягають. При цьому апеляційний суд вважає, що при складанні протоколу були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси ОСОБА_1 як учасника дорожнього руху, а вказаний протокол містить всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема суть правопорушення (об`єктивна сторона) – відмова особи, яка керує т/з, від проходження відповідно установленого порядку огляду на стан сп`яніння, конкретний пункт ПДР – 2.5 і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за недотримання цієї норми ПДР – ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд наголошує, що згідно з визначеною законом процедурою огляду залучення свідків є необхідним лише у разі неможливості застосуванням поліцейськими технічних засобів відеозапису, внаслідок чого відповідні доводи апеляційної скарги в цій частині також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Крім того, з аналізу норм Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції убачається, що скерування особи до медичного закладу з метою проведення огляду на стан сп`яніння оформляється поліцейським направленням за встановленою формою. При цьому Інструкцією не передбачено, що таке направлення виписується та вручається особі, яка відмовляється від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з, тому доводи апеляційної скарги захисника про ненадання поліцейськими безпосередньо ОСОБА_1 письмового направлення на огляд на увагу не заслуговують і задоволенню не підлягають, оскільки таке направлення надається поліцейським: 1) працівнику закладу охорони здоров`я, який безпосередньо проводить медичний огляд водія чи особи, яка керує т/з; 2) коли водій чи особа, яка керує т/з, бажає пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я. Тобто, коли водій чи особа, яка керує т/з, відмовляється від проходження огляду на стан сп`янінням, то відповідне направлення не видається.
Щодо тверджень апелянта про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем і огляд відносно нього міг проводитись за обов`язкового повідомлення Військової служби правопорядку, то апеляційний суд зазначає наступне.
За змістом ст. 266-1 КУпАП огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
Відповідно до ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Відповідно до п. 3 Порядку направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції та проведення такого огляду, огляду підлягають військовослужбовці/військовозобов`язані, щодо яких є підстави вважати, що вони виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин (установ, закладів) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння).
Як було встановлено, у даному випадку військовослужбовець ОСОБА_1 був зупинений в м. Суми з ознаками наркотичного сп`яніння, тобто поза межами території будь-якої військової частини.
Таким чином, під час процедури огляду на стан сп`яніння водія представника військової служби правопорядку не повинні запрошувати.
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги адвоката Подольського А.Ю. щодо безпідставного притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Так, копією постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4946647 від 11.06.2025 підтверджується факт того, що 11.06.2025 ОСОБА_1 було вчинене правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн, а відповідно до інформації, що міститься в довідці відділу поліцейської діяльності №1 (м. Буринь) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, ОСОБА_1 постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2017 був позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік та повторно не набув його, що вказує на відсутність на сьогоднішній день у ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, що у сукупності й доводить наявність у діях даного водія складу правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 та за ч. 2 ст. 130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 40800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без конфіскації транспортного засобу, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також підвищений рівень суспільної небезпеки скоєних винною особою адміністративних правопорушень, одне з яких, полягає у керуванні особою транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння.
Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника Подольського А.Ю. є безпідставною та задоволенню не підлягає, а постанова судді Буринського районного суду Сумської області від 15.01.2026 є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП України,

постановив:
Постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 15.01.2026, якою ОСОБА_1 був визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 та ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника Подольського А.Ю. на цю постанову без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  Н. О. Соколова