Справа №345/1853/26 
Провадження № 2/345/1743/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.04.2026 р. м.Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області
в складі головуючого судді Сухарник І.І.
за участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до Новицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області про визнання права на завершення процесу приватизації земельної ділянки в порядку спадкування, - 
встановив: 
Позивачка звернулася до суду з даним позовом, стверджуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , яка постійно проживала в с. Підмихайля Калуського району Івано-Франківської області. Померлій ОСОБА_2 на праві приватної власності належала відповідно до сертифікату серія ІФ реєстраційний номер №388 земельна частка (пай) площею 02,805 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Підмихайлівської сільської ради. З метою оформлення права власності на цю земельну ділянку позивачка звернулася до державного нотаріуса Калуської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак листом від 26 листопада 2024 року в.о. державного нотаріуса Калуської державної нотаріальної контори Аліна Федина повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо, оскільки зазначена земельна ділянка належала спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі сертифіката на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ № 388, виданого 30 жовтня 1995 року Підмихайлівською сільською радою. Даний сертифікат підлягав заміні на державний акт, який мав посвідчувати право власності на земельну ділянку після визначення її меж у натурі у встановленому законом порядку. Нотаріус порекомендувала звернутися до суду.
У зв`язку з цим позивачка просить ухвалити рішення, яким визнати за нею (у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) право на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації речових прав на земельну частку (пай) площею 02,805 умовних кадастрових гектарів без визначення меж у натурі (на місцевості), відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ реєстраційний №388 виданого Підмихайлівською сільською радою 30 жовтня 1995 року, розташованої в Івано-Франківській області, Калуському районі, на території Новицької сільської ради, за межами населеного пункту села Підмихайля, в урочищі «Гайок», призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Ухвалою суду від 19.03.2026 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 
У підготовче судове засідання позивачка не прибула, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити (а.с.51).
У підготовче судове засідання представник відповідача не прибув, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Заперечення щодо задоволення позову – відсутні (а.с.48-49).
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, про що складено відповідну довідку.
Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом.
Згідно абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Зважаючи на те, що відповідачем по справі визнано вимоги позивача і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити рішення про задоволення позову.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка постійно проживала в с. Підмихайля Калуського району Івано-Франківської області (а.с.9, 10, 16, 17).
ОСОБА_2 була матір`ю позивачки ОСОБА_1 . Позивачка проживала разом з матір`ю на час її смерті (а.с.11, 12, 17).
Померлій ОСОБА_2 на праві приватної власності належала відповідно до сертифікату серія ІФ реєстраційний номер №388 земельна частка (пай) площею 02,805 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Підмихайлівської сільської ради (а.с.28). 
З метою оформлення права власності на цю земельну ділянку позивачка звернулася до державного нотаріуса Калуської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак листом від 26 листопада 2024 року в.о. державного нотаріуса Калуської державної нотаріальної контори Аліна Федина повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо, оскільки зазначена земельна ділянка належала спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі сертифіката на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ № 388, виданого 30 жовтня 1995 року Підмихайлівською сільською радою. Даний сертифікат підлягав заміні на державний акт, який мав посвідчувати право власності на земельну ділянку після визначення її меж у натурі у встановленому законом порядку. Нотаріус порекомендувала звернутися до суду (а.с.8).
Згідно з рішенням сесії Підмихайлівської сільської ради від 17.10.1995 року «Про передачу земель призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у власність» та Розпорядження голови Калуської РДА від 02.11.1995 р №45 ОСОБА_2 включено в списки розпаювання та передано у власність земельну частку (пай), призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в урочищі «Гайок» за межами населеного пункту села Підмихайля Калуського району (а.с.18-25).
Із змісту сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 388 вбачається, що ОСОБА_2 є власником земельної частки (паю) площею 02,805 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Підмихайлівської сільської ради Калуського району в межах середньої земельної частки без визначення меж на місцевості (а.с.28).
Проте за життя ОСОБА_2 не отримала державний акт на право власності на земельну ділянку і, таким чином, не набула права власності на земельну ділянку як об`єкт цивільних прав у розумінні статті 125 Земельного кодексу України. На момент своєї смерті вона залишалася власником майнового права на земельну частку (пай) без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості).
Земельну частку (пай) згідно з вказаним сертифікатом було виділено в натурі, виготовлено технічну документацію, на підставі якої сформовано земельну ділянку площею 0,2807 га в урочищі «Гайок». Відповідно до схеми розміщення земельної ділянки ОСОБА_2 , площа ділянки становить 0,2807 га, місце розташування - Івано-Франківська область, Калуський район, Новицька сільська рада, за межами населеного пункту села Підмихайля, урочище «Гайок». (а.с.26-27). 
У відповідності до положень ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 
Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. 
Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України. 
За змістом статті 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. 
Відповідно до частин 1, 4 статті 116 ЗК України, громадяни набувають право власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання. Виходячи з вимог частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистого селянського господарства. 
Згідно зі статтею 118 ЗК України, процедура приватизації розпочинається після надання громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом державної влади або місцевого самоврядування, який надає відповідні дозволи. 
Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав. 
Частиною 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України, набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. 
Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано – право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. 
Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування – права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. 
Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. 
Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя, із дотриманням вимог законодавства, розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкодавці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкодавцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. 
Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. 
Відповідності до вимог ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті. 
Чинним земельним законодавством передбачені певні етапи набуття земельної ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, відповідно до норм безоплатної приватизації, а саме: надання дозволу на розроблення проекту землеустрою; виготовлення проекту землеустрою; погодження проекту землеустрою; внесення відомостей до Державного земельного кадастру; затвердження та передача у власність земельної ділянки; внесення відомостей про право власності в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. 
Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав, а статтями 81 та 131 цього ж кодексу України передбачено, що «громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: г) прийняття спадщини». 
Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. 
Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано – право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК. 
Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування – права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. 
Разом з тим, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч. 3 ст. 116 ЗК). Визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування – права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. 
В абзаці 6 п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно статті 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документа на ім`я спадкоємця. 
Враховуючи, що спадкодавцем ОСОБА_2 за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації вищевказаної земельної ділянки, позивачка ОСОБА_1 , прийнявши фактично спадщину після смерті матері (спільно проживали на час смерті спадкодавця), набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцю, у тому числі право на приватизацію земельної ділянки, переданої померлій за життя відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, тому суд приходить до висновку що за позивачкою слід визнати право на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом за померлою ОСОБА_2 , шляхом здійснення ОСОБА_1 для цього всіх дій, пов`язаних з приватизацією такої земельної ділянки на своє ім`я, в тому числі право на державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку та одержання документів, що посвідчують таке право власності на своє ім`я.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 200, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд – 
ухвалив: 
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , у порядку спадкування за законом після смерті моєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації речових прав на земельну частку (пай) площею 02,805 умовних кадастрових гектарів без визначення меж у натурі (на місцевості), відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ реєстраційний №388 виданого Підмихайлівською сільською радою 30 жовтня 1995 року, розташованої в Івано-Франківській області, Калуському районі, на території Новицької сільської ради, за межами населеного пункту села Підмихайля, в урочищі «Гайок», призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий