ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

02 березня 2026 року	Справа №160/215/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)", в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» (код ЄДРПОУ – 14316882) щодо не виплати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з затримкою виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна; 
- стягнути з Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» (код ЄДРПОУ – 14316882) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з затримкою виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, за період з 01.01.2024 року по 30.06.2024 року у сумі 99289 гривень 80 копійок (дев`яносто дев`ять тисяч двісті вісімдесят дев`ять гривень 80 копійок) без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, окрім як військового збору.
В обгрунтування заявлених вимог посилалась на те, що проходила службу в Державній установі "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" та звільнена зі служби 31.12.2023 року. Вказувала, що у день звільненні їй не було виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно. Вказану виплату перераховано відповідачем лише 27.12.2025. Отже, на думку позивачки, оскільки відповідач здійснив виплату компенсації за неотримане речове майно лише 27.12.2025, то наявна затримка розрахунку при звільненні та відповідач повинен нести відповідальність, передбачену ст.ст.116, 117 КЗпП України, виплативши позивачці середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався наданим правом та надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому указав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість. Зазначає, що рошова компенсація за належні до видачі предмети речового майна не відноситься до грошового забезпечення персоналу ДКВС України і регламентується постановою КМУ від 14 серпня 2013 р. № 578 «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби» (постанова № 578). Згідно з абзацом 2 пункту 22 постанови № 578 «Грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань , установлених на відповідні цілі. Таким чином, виплата персоналу ДКВС зазначеної грошової компенсації не є обов`язком роботодавця і залежить від наявності бюджетних асигнувань у відповідному бюджетному періоді. Відповідно до вищезазначеного, наданий позивачкою розрахунок середньої плати «за затримку розрахунку при звільненні» є необгрунтованим і таким, що суперечить приписам КЗпПУ.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що позивачка проходила службу в Державній установі "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" та звільнена зі служби 31.12.2023 року.
27.12.2025 року відповідачем виплачено позивачці грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 17 385,23 грн.
На думку позивачки, оскільки відповідач здійснив виплату компенсації за неотримане речове майно лише 27.12.2025, то наявна затримка розрахунку при звільненні та відповідач повинен нести відповідальність, передбачену ст.ст.116, 117 КЗпП України, виплативши позивачці середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
При вирішені спору суд виходить із того, що відповідно до частини 1 статті 23 Закону України від 23.06.2005 № 2713- IV Про Державну кримінально-виконавчу службу України (далі - Закон № 2713- IV) держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати (ч.2 ст.23 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України).
Відповідно до ч.5 ст.23 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України Про Національну поліцію, а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників Національної поліції, які не мають спеціальних звань, а також Кодекс законів про працю України в тій частині, коли спеціальними нормами не врегульовані відносини спеціальними нормативно-правовими актами.
Особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства (ч.5 ст.21 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України).
Пунктом 1 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого 14.08.2013 Постановою Кабінету Міністрів України №578 (надалі - Порядок № 578) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), зазначено, що цей Порядок визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.
Відповідно до пункту 27 Порядку № 578, під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.
Згідно з пунктом 23 Порядку №578, грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України, державної установи Центр пробації відповідно до їх закупівельної вартості.
Відповідно до п. 60 Порядку №578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.
Отже, положення наведених норм свідчать про наявність у позивачки права на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.
Визначаючи наявність підстав для виплати на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з того, що оскільки спеціальним законодавством не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців, то у спірному випадку застосуванню підлягають положення трудового законодавства, якими такі питання врегульовані, тобто положення ст.116, 117 КЗпП України за загальними положеннями яких при звільненні працівнику повинні бути виплачені усі належні йому суми.
При цьому, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Таким чином, в контексті спірних відносин, компенсація за неотримане речове майно відноситься до належних звільненому працівникові сумам, які мають бути виплачені на дату звільнення. Недотримання строків виплати компенсації за неотримане речове майно є підставою для відповідальності за затримку розрахунку при звільненні.
Верховний Суд у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 (провадження №К/9901/5696/20) зазначив, що стаття 116 КЗпП України оперує поняттям всі суми, що належать працівнику, а статтею 117 цього Кодексу передбачено санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні. Чинне законодавство передбачає обов`язок виплати військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини. Умовою для виникнення обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби. Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно входить до складу сум, належних звільненому працівнику у розумінні ст.116 КЗпП України. Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини. Виключенням із цього правила є надання військовослужбовцем на те відповідної згоди, передбаченої пунктом 242 Положення №1153/2008.
19.07.2022р. набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин. Тобто, як на момент звільнення, так і на момент звернення із цим позовом, редакція ст.117 КЗпП України передбачає виплату працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Ч.3 ст.3 КАС України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100), який застосовується до правовідносин щодо обчислення середньої заробітної плати у визначених ним випадках, зокрема в інших випадках, коли згідно чинного законодавства виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (п.п. л п.1 Порядку №100).
Із змісту п.2, п.8 Порядку №100 видно, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи із кількості саме календарних, а не робочих днів, має бути прямо передбачена законодавством. Таким законодавством у даному випадку є Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260 (який набрав чинності 20.07.2018р.) (далі - Порядок №260).
Тобто, Порядок №260 є спеціальним у спірних правовідносинах в частині особливостей обчислення грошового забезпечення осіб цивільного захисту.
З урахуванням викладеного, Порядком №100 врегульовані загальні засади алгоритму обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати (п.2,8). 
Таким чином, необхідно застосовувати відповідні алгоритми, передбачені Порядком №100, залежно від кожного окремого випадку з обов`язковим врахуванням спеціального правового регулювання порядку виплати грошового забезпечення осіб цивільного захисту, визначеного Порядком №260.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у подібних правовідносинах, в постанові від 25.11.2020 у справі №160/2867/19.
Згідно з довідкою про нараховане грошове забезпечення, за останні 2 календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення, позивачці нараховано за жовтень 2023 року – 16 899,00 грн, а за листопад 2023 – 13 689,00 грн. Кількість календарних днів за цей період складає 61 днів.
Таким чином, середньоденне грошове забезпечення складає 501,44 грн. (16 899,00 + 13 689,00 : 61 календарні дні).
Період затримки розрахунку при звільненні становить: з 01.01.2024 року по 26.12.2025 року 725 днів, але враховується 180 календарних дні (не більше шести місяців, визначених у новій редакції статті 117 КЗпП України).
Отже сума, яка підлягає відшкодуванню за період з 24.04.2025 року по 12.02.2026 року (у межах шести місяців, визначених у діючій редакції статті 117 КЗпП України), становить: 501,44 грн (середньоденний заробіток позивача) * 180 (днів затримки розрахунку) = 90 259,20 грн.
Слід зазначити, що згідно із правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 08.10.2025 року у справі № 489/6074/23 обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати. Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.
Враховуючи, що сума середнього заробітку перевищує грошове забезпечення позивача, виплачене з порушенням термінів, суд вважає за необхідне застосувати до цієї суми принцип співмірності.
Відсоток несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення позивача (істотність частки) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку за період складає 19,2 % (17 385,23 грн. (грошове забезпечення позивача, виплачене з порушенням термінів) / 90 259,20 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку (362 днів) х 100).
Отже сума, яка підлягає відшкодуванню (з урахуванням принципу співмірності) становить: 501,44 грн. (середньоденний заробіток позивача) * 19,2 % * 180 (днів затримки розрахунку) = 17 329,77 грн.
За вказаних обставин, суд вбачає підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 17 329,77 грн.
Таким чином, дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню у розмірі 17 329,77 грн.
Розподіл судових витрат здійснюється за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити частково.
визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» (код ЄДРПОУ 14316882) щодо не виплати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з затримкою виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.
Стягнути з Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» (код ЄДРПОУ 14316882) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з затримкою виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, у сумі 17 329,77 грн.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 266,24 грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» (код ЄДРПОУ 14316882).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи. 
Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна