справа № 619/6089/25
провадження № 1-кп/619/186/26

ВИРОК
іменем України 

26 лютого 2026 року,
м. Дергачі,
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді -  ОСОБА_1 
за участю: секретаря судового засідання -  ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №12024226270000109 від 02.07.2024 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дергачі Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого, однак, офіційно не працевлаштованого, розлученого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Сторони кримінального провадження:
прокурор -  ОСОБА_4 
обвинувачений -  ОСОБА_3 
потерпілі  - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
26.06.2024 приблизно о 18 год 30 хв, ОСОБА_3 , перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин з ОСОБА_5 , раптово виник протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останній. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи на подвір`ї домоволодіння за місцем спільного проживання, знаходячись у положенні стоячи поряд із ОСОБА_5 , наніс останній один удар кулаком правої руки в область лівої частини голови, внаслідок чого потерпіла впала на землю. Після цього ОСОБА_5 піднялася на ноги, однак ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, наніс їй ще один удар кулаком правої руки в область голови, від чого потерпіла знову впала на землю. Підійшовши до неї та стоячи над лежачою на правому боці ОСОБА_5 , ОСОБА_7 наніс їй 2-3 удари кулаком правої руки в область голови. У результаті протиправних дій ОСОБА_8 , потерпілій ОСОБА_5 , згідно висновку експерта заподіяні тілесні ушкодження: закрита тупа черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку з вестибулоатактичним, лікворно-гіпертензійним та цефалічним синдромами із наявністю синця в лівій тім`яно-скроневій ділянці, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше як 3 тижні.
Крім того, цього ж дня, 26.06.2024 приблизно о 18 год 30 хв, ОСОБА_3 , перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті словесного конфлікту з ОСОБА_9 , раптово виник протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останньому. Реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_7 на подвір`ї вищезазначеного домоволодіння схопив штикову лопату та, стоячи навпроти ОСОБА_9 , на відстані близько пів метра, тримаючи руками лопату за дерев`яне руків`я, наніс останньому один удар металевою частиною лопати у область лівої частини голови. У результаті протиправних дій ОСОБА_10 , потерпілому ОСОБА_11 , згідно висновку експерта заподіяні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку, підшкірна гематома лівої скроневої ділянки і лівого вуха, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше як 3 тижні.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд, пропонуючи обвинуваченому дати пояснення щодо пред`явленого обвинувачення та відомих йому обставин справи, має одночасно роз`яснити йому зміст ст. 63 Конституції України, відповідно до якої особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Зазначені особи не звільняються за відповідальність за завідомо неправдиві показання.
Пунктом 4 ч. 3 ст. 42 КПК України передбачено, що обвинувачений має право не говорити нічого з приводу підозри проти нього, обвинувачення або у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання.
Згідно з ч.1 ст. 63 Конституції України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , користуючись своїм правом, у порядку ст. 63 Конституції України, відмовився надати показання.
Винуватість ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні повністю доведена прокурором та підтверджується зібраними та безпосередньо, відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України, дослідженими в судовому засіданні доказами, на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:
-відомостями протоколу проведення слідчого експерименту від 04.07.2024 за участю свідка ОСОБА_12 , з доданою фототаблицею, під час якого остання пояснила обставини та механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому та ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_3 (а.с. 55-60);
-відомостями протоколу проведення слідчого експерименту від 04.07.2024 за участю свідка ОСОБА_13 з доданою фототаблицею, під час якого остання пояснила обставини та механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_3 (а.с. 61-67);
-відомостями протоколу проведення слідчого експерименту від 17.07.2024 за участю потерпілого ОСОБА_9 з доданою фототаблицею, під час якого останній пояснив обставини та механізм нанесення йому та потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_3 (а.с. 68-73);
-випискою із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_9 про те, що останній перебував у стаціонарі КНП «Харківська МКЛШтаНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» з 27.06.2024 по 05.07.2024 з діагнозом: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій м`яких тканин голови. Гематома лівої вушної раковини. Вестибуло-атактичний, антено-невротичний, цефалічний синдроми. Гіпертонічна хвороба І ст. 2 ст. ризик 2. СН ІІЦФ ст. (а.с. 74);
-висновком експерта №12-14/414-А/24 від 02.09.2024, за яким у зв`язку з подією 26.06.2024 у ОСОБА_9 мала місце закрита черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку, підшкірна гематома лівої скроневої ділянки і лівого вуха. Вказані ушкодження утворилися від травматичної дії тупого твердого предмета, з обмеженою площею травмуючої поверхні, індивідуальні особливості якого не відобразилися, могли утворитися при обставинах і в період часу вказаний в постанові слідчого. Травма встановлена у ОСОБА_9 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили з собою короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня). Тілесні ушкодження у ОСОБА_9 не могли утворитися внаслідок падіння з висоти власного зросту, а також не могли бути отримані власноруч. Покази свідка ОСОБА_12 , надані нею під час слідчого експерименту від 04.07.2024, не суперечать судово-медичним даним. Покази свідка ОСОБА_13 , надані нею під час слідчого експерименту 04.07.2024 не суперечать судово-медичним даним. Покази потерпілого ОСОБА_9 , надані нею під час слідчого експерименту 17.07.2024 не суперечать судово-медичним даним (а.с. 76-77);
-відомостями протоколу огляду місця події від 21.07.2025 за участю потерпілого ОСОБА_9 , з доданою фототаблицею, під час якого останній видав штикову лопату, якою йому були заподіяні тілесні ушкодження та яку було оглянуто (а.с. 87-90);
-відомостями протоколу огляду предметів від 21.07.2025, предметом огляду є штикова лопата з дерев`яним руків`ям (а.с. 91-92); 
-відомостями протоколу проведення слідчого експерименту від 04.07.2024 за участю свідка ОСОБА_12 , з доданою фототаблицею, під час якого остання пояснила обставини та механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 обвинуваченим ОСОБА_3 (а.с. 103-107);
-відомостями протоколу проведення слідчого експерименту від 04.07.2024 за участю свідка ОСОБА_13 , з доданою фототаблицею, під час якого остання пояснила обставини та механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 обвинуваченим ОСОБА_3 (а.с. 108-114);
-відомостями протоколу проведення слідчого експерименту від 17.07.2024 за участю потерпілої ОСОБА_5 з доданою фототаблицею, під час якого остання пояснила обставини та механізм нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_3 (а.с. 115-124);
-випискою із медичної карти стаціонарного хворої ОСОБА_5 про те, що остання перебувала у стаціонарі КНП «Харківська МКЛШтаНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» з 27.06.2024 по 05.07.2024 з діагнозом: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій м`яких тканин голови. Вестибуло-атактичний, ліворно-гепертензійний, цефалічний синдроми (а.с. 125);
-висновком експерта №12-14/409-А/24 від 13.08.2024, за яким у ОСОБА_5 має місце закрита тупа черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку з вестибулоатактичним, лікворно-гепертензійним та цефалічним синдромами із наявністю синця в лівій тім`яно-скроневій ділянці. За механізмом: вищевказана травма голови утворилася від ударної травматичної дії тупого твердого предмета, з обмеженою площею травмуючої поверхні, з місцем прикладання сили відповідно локалізації ушкодження на голові, індивідуальні особливості якого (яких) в ушкодженнях не відобразилися, том судити за конкретний предмет травм не є можливим, однак, не виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень в результаті удару кулаком руки. При цьомуЮ характер та вигляд ушкоджень, клінічна картина травми, що описані в медичній документації , не виключає можливості їх утворення незадовго до госпіталізації у лікувальний заклад – 26.06.2024, в час та при обставинах , що зазначені в постанові слідчого. За ступенем тяжкості: закрита тупа черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку з вестибулоатактичним, лікворно-гепертензійним та цефалічним синдромами із наявністю синця в лівій тім`яно-скроневій ділянці, належить до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили з собою короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня). Вирішення питання про власноруч чи само спричинення тілесних ушкоджень не входить до компетенції лікаря судово-медичного експерта, так як включає в себе юридичне поняття, проте комплекс ушкоджень, що має місце у ОСОБА_5 , в цілому доступний для спричинення їх власною рукою, однак, зважаючи на характер травм це малоймовірно. Враховуючи характер та локалізацію ушкоджень, що мають місце у ОСОБА_5 , а також дані, що надані в ході слідчих експериментів, можна прийти до висновків, що тілесні ушкодження не могли утворитися в результаті одноразового мимовільного (самостійного) падіння з висоти росту на тверду поширену поверхню та ударом о неї. Механізм утворення травми голови, що має місце у ОСОБА_5 , не суперечить об`єктивним судово-медичним даним, відповідно строку та способу її заподіяння, на який вказує потерпіла та свідок ОСОБА_13 під час проведення слідчих експериментів за їх участю в частині обставин, часу та локалізації травматичних впливів, а саме удару кулаком руки у ліву ділянку голови ОСОБА_5 . Механізм утворення травми голови , що має місце у ОСОБА_5 , під час проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 не відображений, тому об`єктивно оцінити в судово-медичному відношенні не є можливим (а.с. 129-130);
-показаннями у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 про те, що 26.06.2024 він знаходився в АДРЕСА_1 та забивав вікна в будинку знайомих після падіння неподалік КАБа. Потім почув крик та спустився з драбини, побачив лежачу біля туї ОСОБА_14 , якій обвинувачений наносив удари в голову рукою і ногою. Потім обвинувачений взяв лопату і наніс йому удар в ліве вухо, після чого він упав на асфальт та розбив голову при падінні, втратив свідомість. Швидка допомога забрала його у лікарню;
-показаннями у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_5 про те, що 26.06.2024 після ворожого обстрілу вони приїхали в будинок, у якому вибило вікна та двері. Коли зайшла у хвіртку, то обвинувачений почав наносити їй удари, проходячи повз – наніс удар позаду в голову, від чого вона упала, а обвинувачений продовжував наносити удари ногами по її ногам. Вона покликала доньку, яка прибігла і ОСОБА_15 з нею. ОСОБА_3 наніс їй приблизно 5 ударів. Зазначені дії обвинувачений вчинив на ґрунті особистих неприязних відносин після розлучення, він заперечував проти спільного проживання в будинку, буянив, не платив за комунальні послуги, перекривав воду, влаштовував домашній терор;
-показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_13 про те, що обвинувачений та потерпіла ОСОБА_5 – її батьки. 26.06.2024 її батько наніс тілесні ушкодження матері. Вона почула крики матері, яка лежала на землі, а батько наносив їй удари руками і ногами. ОСОБА_9 обвинувачений ударив лопатою по голові, з вуха пішла кров у він упав. У двір зайшла ОСОБА_16 , щоб подивитися, що трапилося. Вона викликала поліцію і швидку допомогу;
-показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_12 про те, що обвинувачений та потерпіла її сусіди. 26.06.2024 вона прийшла до них додому і побачила, що ОСОБА_17 лежить у дворі біля хвіртки, а обвинувачений б`є її ногами. Підійшов ОСОБА_9 і обвинувачений ударив його лопатою по голові зліва у вухо, після чого потерпілий упав на спину;
-показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_18 про те, що 26.06.2024 вона чула скандал у дворі Раснянських;
-показаннями у судовому засідання свідка ОСОБА_19 про те, що він працює фельдшером на швидкій допомозі та 26.06.2024 виїжджав на виклик. Вітковський сказав, що його ударили лопатою по голові. Потерпілих було двоє, жінка сказала, що їй погано і їх відвезли у лікарню. 
З об`єктивної сторони злочин характеризується: діянням, спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідком у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком.
Суб`єктивна сторона злочину, що розглядається, характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст. 125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження.
Суд звертає увагу, що ознаки суб`єктивної сторони й особливості психічного ставлення винуватої особи встановлюються судами з урахуванням характеру вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, за встановленими фактичними обставинами вчиненого кримінального правопорушення. При встановленні форми та виду вини, суд у кожному конкретному випадку виходить з аналізу всіх зібраних у справі доказів і сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховує спосіб вчинення кримінального правопорушення і характер застосованого насильства, кількість і локалізацію на тілі потерпілої особи поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення протиправних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки тощо.
Доказування суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 125 КК України, досить часто ґрунтується не на одному чи кількох доказах, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, за якими встановлено характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку його вчинення, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування) таких елементів суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, як умисел щодо заподіяного тілесного ушкодження.
Виходячи із сукупності обставин вчиненого діяння, суд виходить із того, що суб`єктивне ставлення ОСОБА_3 до наслідків своїх дій виявляється в умисній формі вини. Наносячи удари потерпілим, з достатньою силою для їх падіння, обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав настання суспільно небезпечних наслідків від нанесених ударів і таких падінь.
Підстав уважати заподіяння тілесних ушкоджень випадковим наслідком, коли особа не передбачала, не повинна була і за обставинами справи не могла їх передбачити (казусом), за матеріалами кримінального провадження не вбачається.
За результатами аналізу наведених доказів в сукупності, які є належними, допустимими та достатніми для доведення висунутого обвинувачення, суд дійшов висновку, що обвинувачений розумів можливі наслідки своїх дій, у тому числі й ті, що фактично настали, та бажав їх настання, його дії носили цілеспрямований характер, що свідчить про направленість умислу на спричинення потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя, з якою винний перебував у сімейних або близьких відносинах.
Мотиви призначення покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання враховує, що відповідно ст. 12 КК України вчинене діяння відноситься до кримінального проступку; дані про особу винного, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо як особа щодо якої скарг від мешканців не надходило, адміністративною комісією до відповідальності не притягувався; конкретні обставини вчинення кримінального проступку, характер та спосіб вчиненого, при цьому, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та попередження нових злочинів.
За таких обставин справи, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 покарання у виді пробаційного нагляду в межах санкції статті ч. 2 ст. 125 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, що буде необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин та попередження нових кримінальних правопорушень.
Так, Кримінальний Кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням; для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст.1 КК України).
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК України), а згідно ч. 1-2 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч .2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.
Відповідно до частини першої статті 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених Кримінальним кодексом України, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 
1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;
2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;
3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;
4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;
5) направлення для проходження програми для кривдників.
Такі заходи застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.
Вирішуючи питання щодо необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 обмежувальних заходів, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, суд враховує, що захист від домашнього насильства є надзвичайно важливим, соціально значущим і актуальним завданням, вирішення якого носить важливий характер, оскільки домашнє насильства починається з «незначних дрібниць», а потерпілим від нього здебільшого стають жінки та діти.
У цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_3 визнається винним у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження колишній дружині, з якою перебував у сімейних відносинах, тобто, кримінальний проступок, пов`язаний з домашнім насильством.
Програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків (стаття 1 Закону України "Про запобігання та протидії домашньому насильству").
Метою корекційної програми є допомога особі, яка вчинила насильство, в осмисленні власної насильницької поведінки, усвідомленні її витоків, проявів, наслідків для особистого життя та життя оточуючих, налагодженні гармонійного життя з родиною та в суспільстві, а також в усвідомленні того, що домашнє насильство - це порушення прав людини, яке карається відповідно до чинного законодавства.
Завданнями програми є: сприяння зміні насильницької поведінки кривдника; сприяння засвоєнню кривдником моделі сімейного життя на засадах гендерної рівності, взаєморозуміння, взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини, формування у кривдника конструктивної моделі поведінки у приватних стосунках; сприяння оволодінню кривдником знаннями про основні норми законодавства в сфері запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі, а також про види відповідальності за його вчинення; формування у кривдника відповідального ставлення до власної поведінки та її наслідків для себе та оточуючих; сприяння розвитку у кривдника емоційного інтелекту та самосвідомості; розвиток навичок кривдника до конструктивного безконфліктного спілкування, ефективної та ненасильницької комунікації; розвиток здатності кривдника виявляти, аналізувати та усвідомлювати свої негативні думки, когнітивні фільтри, помилки, емоції, керувати ними, розуміти їх наслідки.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що застосування обмежувального заходу у виді направлення для проходження програми для кривдників щодо ОСОБА_3 строком на 3 місяці, є доречним та необхідним, оскільки сприятиме виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного та фізичного здоров`я потерпілої, а призначене судом покарання та обмежувальні заходи у своїй сукупності будуть необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Окрім того, відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» суб`єктами, відповідальними за виконання програм для кривдників, є місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування.
Тому, з метою забезпечення належного виконання обвинуваченим обмежувального заходу, передбаченого п. 5 ч.1 ст. 91-1 КК, а саме проходження програми для кривдників, суд вважає за доцільне визначити суб`єкта, відповідального за її виконання - Дергачівську міську раду.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Згідно зі ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.
У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку. 
Згідно із ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Потерпілий ОСОБА_9 просить стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 4257,30 грн та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. У обґрунтування позову зазначено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого йому заподіяно тілесні ушкодження, внаслідок чого він перебував на стаціонарному лікуванні з 26.06.2024 по 05.07.2026. Крім того, зазнав страшних моральних страждань, відчував сильний душевний біль, емоційне потрясіння, що призвело до серйозного погіршення психоемоційного стану. Чеки на придбані лікарські засоби не збереглися внаслідок втрати через масовані обстріли м. Харкова. 
Потерпіла ОСОБА_5 просить стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 4475,90 грн та моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. У обґрунтування позову зазначено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого їй заподіяно тілесні ушкодження, внаслідок чого вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 26.06.2024 по 05.07.2026. Чеки на придбані лікарські засоби не збереглися. Після вчинення щодо неї протиправних дій обвинуваченим вона з донькою та онуком вимушена була покинути житловий будинок, бо спільне проживання з обвинуваченим стало неможливе. Крім того, зазнала приниження честі і гідності, душевного болю, стресу, безсоння, тривожності, неможливості проживати у власному будинку. 
Частиною 2 ст. 127 КПК України визначено, що шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.
За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як передбачено ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, позивачами заявлено про витрати на лікування, однак, саме такий розмір матеріальної шкоди потерпілими не було доведено, на підтвердження понесених витрат суду не надано квитанції (чеки) за придбані ліки, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості надати оцінку щодо матеріальних збитків, отже в цій частині позови потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.
Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Нормативно не встановлено мінімальний і максимальний розміри відшкодування моральної шкоди та методику його визначення. В той же час, при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.
Критерії, які суд має оцінювати при визначенні розміру моральної шкоди: характер правопорушення (це може бути адміністративний проступок, злочин як середньої тяжкості, так і тяжкий, оцінці також має підлягати об`єкт порушення, тобто на що правопорушення було спрямоване - на життя та здоров`я чи на майно самого потерпілого або близьких йому осіб тощо); глибина фізичних та душевних страждань, яка визначається в залежності від особистих властивостей психіки потерпілого та характеру шкоди, яка йому завдана; погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації (чи зазнала змін професійна працездатність потерпілого, інші навички, які втрачаються внаслідок, наприклад, заподіяння шкоди здоров`ю); ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інші обставини, що мають істотне значення (тривалість страждань, істотність вимушених змін у способі життя потерпілого, можливість усунення негативних наслідків, які виникла в результаті посягання на права особи тощо).
При цьому, вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Стягнення має бути співрозмірним завданій шкоді.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю.
Відповідно до роз`яснень, які містяться п. 9 зазначеної Постанови, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуючи характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілих, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, при визначенні розміру моральної шкоди.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
Суд вважає, що факт душевного болю, перенесеного потерпілими  ОСОБА_5 та ОСОБА_9 є беззаперечним і вказані обставини дійсно призвели до погіршення їх емоціонального стану, морального здоров`я.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілим суд враховує форму вини обвинуваченого, який умисно заподіяв потерпілим легкі тілесні ушкодження, що призвело до фізичного болю та страждань потерпілих, які змушені були перебувати на стаціонарному лікуванні. Також враховується, що після вчинення протиправних дій обвинувачений не просив вибачення у потерпілих і відшкодувати заподіяну шкоду не намагався.
Водночас, виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, характеру та обсягу душевних страждань потерпілих, їх тривалості, вимушеності змін в житті, необхідності докладання додаткових зусиль для відновлення психологічного здоров`я, нормалізації психологічного стану, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, в сумі 50000,00 грн на користь потерпілої ОСОБА_5 та 25000,00 грн на користь потерпілого ОСОБА_9 , що буде відповідати тому рівню страждань, що перенесли потерпілі саме у зв`язку з неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_3 . Крім того, суд зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Частиною 1 ст. 100 КПК України встановлено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому, майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане - знищується.
Відповідно до постанови дізнавача від 21.07.2025 штикова лопата з дерев`яним руків`ям, на якому мається тримач синього кольору, речовим доказом та передана на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області. 
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, процесуальні витрати відсутні. 
Керуючись ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд 
ухвалив:
ОСОБА_3  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.
Відповідно до ч. 2 ст. 59-1 КК України, покласти на  ОСОБА_3  такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Контроль за поведінкою засудженого  ОСОБА_3  покласти на орган пробації за місцем проживання засудженого.
На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до  ОСОБА_3  обмежувальний захід у виді проходження програми для кривдників на строк 3 місяці.
Організацію та виконання проходження  ОСОБА_3  програми для кривдників доручити Дергачівській міській раді.
Роз`яснити  ОСОБА_3 , що умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.
Речовий доказ: штикова лопата з дерев`яним руків`ям, на якому мається тримач синього кольору, яка знаходиться у кімнаті зберігання речових доказів ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області – знищити. 
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн (п`ятдесят тисяч гривень).
В іншій частині позову відмовити. 
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень).
В іншій частині позову відмовити. 
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя             ОСОБА_1