ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/363/26
03 квітня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 через представника звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - ГУ ПФУ в Закарпатській області, відповідач 2), в якому просить: 
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області №192450009130 від 09.12.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_3 ;
зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_3 такі періоди: догляду за дитиною до 3-х років та періоди з 08.01.1973 по 28.09.1977 (запис №1-№5 трудової книжки від 23.07.1973), з 26.10.1977 по 06.02.1978 (запис №6-№7 трудової книжки від 23.07.1973), з 13.02.1978 по 04.12.1980 (запис №8-№10 трудової книжки від 23.07.1973), з 12.01.1981 по 30.12.1984 (запис №11-№12 трудової книжки від 23.07.1973), з 02.01.1985 по 17.05.1990 (запис №13-№14 трудової книжки від 23.07.1973), з 15.05.1990 по 12.04.1992 (запис №15-№16 трудової книжки від 23.07.1973), із 01.01.1992 по 30.11.1994 – у сукупності 24 роки 11 місяців та 27 днів;
зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити та виплатити ОСОБА_3 пенсію за віком згідно з статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-ІV) з 09.12.2025.
Позов обґрунтовано тим, що позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком. Оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області від 09.12.2025 їй відмовлено у призначенні пенсії за віком. Відповідачем 2 не зараховано періоди роботи у Республіці Казахстан, оскільки така діяльність підлягає уточненню відповідно до вимог статті 24 Закону №1058-ІV, постанови Кабінету Міністрів України №562 від 16.05.2025, якою затверджено Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього СРСР для зарахування їх до страхового стажу (далі – Порядок №562); не зарахована трудова діяльність у рф, оскільки з 01.01.2023 рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992; період догляду за дитиною (1957 р.н.) до 3-х річного віку, оскільки ім`я матері в свідоцтві про народження не відповідає посвідці на постійне місце проживання.
Позивачка не погоджується з такою відмовою органу Пенсійного фонду та стверджує, що відповідно до Угоди Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15.04.1994, підписаної, у тому числі Республікою Казахстан та Україною, трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається сторонами. Між Міністерством соціального захисту населення України та Міністерством соціального захисту населення Республіки Казахстан укладена Угода про співпрацю в галузі пенсійного забезпечення від 21.09.1995, за якою пенсійне забезпечення громадян України і громадян Республіки Казахстан та членів їхніх сімей здійснюється відповідно до законодавства тієї держави, на території якої вони проживають; призначення пенсії проводиться за поданням потрібних документів, які підтверджують право на неї згідно з законодавством держави проживання. 
Відповідно до пенсійного законодавства України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу. 
Інший спірний період також вважає помилково незарахований відповідачем 2 до страхового стажу, бо такий позивач набула до введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації (далі - рф) проти України.
Щодо періоду догляду за дитиною, то вказує, що розбіжності в свідоцтві про народження доньки та посвідці на постійне місце проживання, не повинні мати жодного впливу на право позивачки на отримання належних соціальних гарантій та пенсійного забезпечення.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
У строк, встановлений судом, надійшов відзив ГУ ПФУ в Закарпатській області. Відповідач 2 проти позову заперечує та зазначає, що за принципом екстериторіальності розглянуто заяву та прийнято рішення про відмову у призначення пенсії. Страховий стаж позивачки становить 14 років 22 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону №1058-ІV (необхідно 15 років). Щодо вказаних в оскаржуваному рішенні підстав для відмови зарахувати страховий стаж, то посилається на Порядок №562; а ще вказує, що документи, видані компетентними органами рф приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку, проставлення апостилю. Для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивачка мала надати особисте повідомлення про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення рф. А щодо невідповідності (недоліків) у написані імені матері в свідоцтві про народження дитини та посвідці, то вважає, що факт приналежності відповідного документа особи мав бути встановлених у справі про встановлення юридичних фактів судом в порядку окремого провадження. 
Від ГУ ПФУ в Тернопільській області надійшов відзив, в якому з посиланням на пенсійне законодавство цей відповідач вважає, що пенсійним органом прийняте правомірне рішення, відтак просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що стаж, набутий на території рф, зараховується до 31.12.1991.
Від відповідачів надійшли витребувані судом матеріали відмовної пенсійної справи.
У відповіді на відзив позивач навів ті самі аргументи, що й у позовній заяві.

Суд, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), 03.12.2025 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком, подавши документи згідно з переліком, зазначеним у розписці-повідомленні (а.с.52-53).
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Закарпатській області, рішенням якого №192450009130 від 09.12.2025 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 цього Закону – 15 років.
Страховий стаж заявниці складає 14 років 22 дні. 
Вік заявниці 88 років.
Зі змісту рішення вбачається, що за доданими документами до страхового стажу не зараховані:
такі періоди трудової діяльності згідно трудової книжки від 23.07.1973
з 08.01.1973 по 28.03.1975, із 01.04.1975 по 28.09.1977 - робота у Республіці Казахстан, оскільки зазначені періоди трудової діяльності підлягають уточненню відповідно до вимог статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Постанови КМУ №562 від 16.05.2025, якою затверджено «Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу»;
з 01.01.1992 по 30.11.1994 - робота в росії, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992;
період догляду за дитиною до 3-х річного віку 1957 р.н., оскільки ім`я матері в свідоцтві про народження не відповідає посвідці на постійне місце проживання (а.с.77).
Позивач не погоджується з рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує такі нормативно-правові акти.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII “Про пенсійне забезпечення” (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону N 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи, серед іншого, також зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Отже, законодавець передбачив зарахування до страхового стажу періоду трудової діяльності та час догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення 3-річного віку.
Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 11 цього Порядку визначено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
За приписами частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує стаж роботи (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати стаж роботи на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.
Особливістю спірних правовідносин є те, що позивачка працювала за межами України у період з 1973 року по 1994 роки (з перервами), а саме у Республіці Казахстан та Башкирській Автономній РСР, і спірним питанням є можливість зарахування цієї трудової діяльності до страхового стажу.
Так, відповідно до записів трудової книжки (дата заповнення 23.06.1973) ОСОБА_2 працювала у період 
з 08.01.1973 по 28.03.1975, з 01.04.1975 по 28.09.1977 медсестрою в дитячому садку при радгоспі ім.Маяковського, Кустанайська (Костанайська) область, Казахська РСР (записи №1-№5);
з 15.05.1990 по 30.11.1994 (спірний період лише 15.05.1990 по 17.05.1990, з 01.01.1992 по 30.11.1994) медсестрою в школі с.Караідель, Караідельський район, Башкирська Автономна РСР (записи №15-№17).
Доводи ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо незарахування цих періодів роботи зводяться до того, що необхідне їх додаткове підтвердження відповідно до Порядку №562, а також росія та Україна припинили участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода від 13.03.1992). З приводу цього суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Республіка Казахстан, російська федерація.
Відповідно до статті 1 Угоди від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Отже, дія цієї угоди розповсюджувалася на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.
Згідно з абзацами другим-третім статті 6 Угоди від 13.03.1992 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Зміст наведених положень вказаних міжнародних договорів передбачає, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. Водночас, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають.
Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території Республіки Казахстан, російської федерації або на підприємстві, зареєстрованому на території Республіки Казахстан, російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в Республіці Казахстан, російській федерації. Тобто, існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14.11.2019 у справі № 676/6166/16-а, від 16.04.2020 у справі № 555/2250/16-а від 17.06.2020 у справі № 646/1911/17, від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 та від 06.07.2020 у справі № 345/9/17.
Відповідно до статті 11 зазначеної Угоди від 13.03.1992, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.
Положення цієї Угоди були чинними на момент роботи позивачки як в російської федерації так і в Республіці Казахстан.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Зазначена вище постанова набрала чинності 02.12.2022.
Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Внаслідок виходу з вказаної угоди України, Угода від 13.03.1992 припинила дію з 19.06.2023 щодо взаємовідносин України з іншими державами-учасницями вказаної угоди.
Частиною другою статті 13 Угоди від 13.03.1992 визначено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, які виникли у відповідності до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили у випадку виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Таким чином, навіть у випадку виходу держави-учасниці із Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян такої держави не втрачають своєї сили щодо обставин, які виникли під час дії Угоди.
Припинення участі рф в Угоді, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивачки, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.
З тих самих підстав суд вважає неприйнятними доводи відповідачів щодо припинення участі України в Угоді.
При цьому суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи позивачки положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу. Право позивачки на призначення пенсії не може пов`язуватися з такими чинниками як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
Щодо посилання відповідачів на положення Порядку підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №562 від 16.05.2025, то суд зазначає про таке.
Порядок №562 визначає механізм підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування таких періодів трудової діяльності до страхового стажу, зокрема на пільгових умовах.
Відповідно до пункту 3 Порядку №562 у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.
Приписами пункту 4 Порядку №562 унормовано, що у разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.
У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
МЗС протягом п`яти робочих днів з дня отримання зазначеного запиту передає дипломатичними каналами іншій державі та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит з інформацією про те, що всі особисті дані, які будуть зазначені в наданих документах, є конфіденційними. Після отримання документів до даних, які зазначені в них, будуть застосовані вимоги Законів України «Про інформацію» та «Про захист персональних даних», і такі дані будуть використовуватися виключно для потреб, пов`язаних з питаннями загальнообов`язкового державного соціального страхування, визначених законом.
Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР можуть бути зараховані до страхового стажу лише за умови відсутності налагодженого обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та відповідної держави або за умови ненадання відповіді на запит МЗС України протягом 45 днів з дати його надсилання.
Водночас до моменту встановлення такого обміну чи отримання підтвердних документів пенсія обчислюється з урахуванням цих періодів, за умови, що особа у своїй заяві зазначає про відсутність пенсійних виплат у відповідній державі та неможливість їх документального підтвердження.
Суд зазначає, що у поданій заяві про призначення пенсії від 03.12.2025 позивачкою зазначено, що пенсія іншого виду, за іншими законами України або в іншій державі, в тому числі в іншій державі з урахуванням періодів трудової діяльності до 01 січня 1992 року в республіках колишнього Союзу РСР не призначалась та не отримує пенсію іншого виду, в тому числі не отримує від російської федерації (а.с.63).
Зазначення таких відомостей свідчить про виконання позивачкою вимог Порядку №562 в частині повідомлення про відсутність пенсійних виплат у відповідній державі та неможливість їх документального підтвердження.
З огляду на вищевикладене, період роботи позивачки в Республіці Казахстан з 08.01.1973 по 28.03.1975, з 01.04.1975 по 28.09.1977 (медсестрою в дитячому садку) та в Башкирській Автономній РСР з 15.05.1990 по 17.05.1990, 01.01.1992 по 30.11.1994 (медсестрою в школі) підлягає зарахуванню до страхового стажу позивачки без його підтвердження документами, визначеними Порядком № 562.
Решта періодів, які просить зарахувати представник позивачки у позовній заяві, а саме періоди 
з 26.10.1977 по 06.02.1978,
з 13.02.1978 по 04.12.1980,
з 12.01.1981 по 30.12.1984,
з 02.01.1985 по 17.05.1990,
з 18.05.1990 по 31.12.1991,
вже зараховані ГУ ПФУ в Закарпатській області, про що свідчить наданий відповідачами розрахунок зарахованого страхового стажу (а.с.78). В цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Щодо незарахування періоду догляду за дитиною до досягнення трирічного віку до страхового стажу через недоліки у документах, то суд встановив таке. 
У свідоцтві про народження дитини позивачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ім`я матері вказане рос.мовою « ОСОБА_5 ». Посвідка на постійне проживання (серія НОМЕР_1 ) містить актуальне ім`я позивачки « ОСОБА_6 » і прізвище « ОСОБА_7 ». У свідоцтві про шлюб (серії НОМЕР_2 ) зазначено ім`я « ОСОБА_6 » і прізвище « ОСОБА_7 », в трудовій книжці від 23.07.1973 також вказані ім`я « ОСОБА_6 » і прізвище « ОСОБА_7 ».
Помилка або неточність у внесенні даних (імені) до свідоцтва про народження доньки є недоліком, який не спростовує факту, що мова йде про одну і ту ж особу ОСОБА_8 (раніше ОСОБА_9 ), позивачку, яка має право на зарахування до страхового стажу періоду догляду за донькою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею 3 років.
Недоліки в написанні імені позивачки у свідоцтві про народження її доньки не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист та незарахування страхового стажу. 
Стосовно доводів відповідача 2, викладених у відзиві на позовну заяву про відсутність судового рішення, яким би підтверджувався факт приналежності документів, що містять суперечливі дані особи, то суд їх вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки неодноразово Верховний Суд висловлював правові висновки про те, що заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, у разі існування спору про право (зокрема, відмови у призначенні пенсії через невідповідність прізвища, імені, по батькові, дати народження тощо у документах, що підтверджують страховий стаж; відмови видати посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи через не встановлення такого факту, як належність особі відповідної довідки, що підтверджує участь особи у ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС, через помилку у прізвищі) мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства в порядку позовного провадження про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідних суб`єктів владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі № 539/4118/19). 
Отже, позовна вимога зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду догляду за дитиною до трьох років є підставною та підлягає до задоволення.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області №192450009130 від 09.12.2025 в частині незарахування до страхового стажу ОСОБА_3 періодів догляду за дитиною до 3-х років та періодів роботи у Республіці Казахстан з 08.01.1973 по 28.03.1975, з 01.04.1975 по 28.09.1977 (медсестрою в дитячому садку) та в Башкирській Автономній РСР з 15.05.1990 по 17.05.1990, 01.01.1992 по 30.11.1994 (медсестрою в школі) є протиправним та підлягає скасуванню, а спірні періоди підлягають до зарахування до страхового стажу позивачки цим відповідачем.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити та виплатити позивачці пенсію за віком з 09.12.2025, то суд зазначає таке.
За нормами частини третьої статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнула віку 88 років, тобто набула право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV при наявності необхідного страхового стажу 15 років.
Як слідує з розрахунку зарахованого відповідачем 2 страхового стажу, такий складає 14 років 22 дні (а.с.78), про що також вказано в оскаржуваному рішенні (а.с.77).
Після зарахування спірних періодів до страхового стажу позивачки (періоду догляду за дитиною до досягнення трьох років та періодів роботи у Республіці Казахстан з 08.01.1973 по 28.03.1975, з 01.04.1975 по 28.09.1977 та в Башкирській Автономній РСР з 15.05.1990 по 17.05.1990 та з 01.01.1992 по 30.11.1994) однозначно виконуватиметься умова щодо наявності страхового стажу 15 років.
Отже, позивачка має право на призначення пенсії за віком. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
ОСОБА_2 звернулася за призначенням пенсії 03.12.2025, тому саме з цієї дати слід призначити пенсії, а не з дати прийняття оскаржуваного рішення як помилково вказує представник позивачки. У цьому випадку змінюючи дату, з якої слід призначити пенсію суд виходить за межі позовних вимог з метою повного та належного захисту порушених прав позивачки.
Проте вимога зобов`язального характеру про призначення пенсії підлягає до задоволення частково, бо питання призначення пенсії має вирішувати не ГУ ПФУ в Тернопільській області як просить представник позивачки, а ГУ ПФУ в Закарпатській області, яке визначене за принципом екстериторіальності для розгляду заяви позивачки від 03.12.2025. Такий відповідач приймав оскаржуване рішення, а тому й повинен у подальшому вчинити дії, пов`язані з призначенням пенсії позивачці, що узгоджується з положеннями Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, з змінами і доповненнями.
ГУ ПФУ в Тернопільській області прав позивачки не порушено. У позові до цього відповідача слід відмовити.
Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.
За обставин цієї справи, належним способом захисту порушених прав позивачки, буде саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення про призначення пенсії ОСОБА_3 як просить позивач (а не повторно розглянути заяву), бо умови для призначення пенсії (досягнення віку та страхового стажу) виконуються, і саме такий спосіб захисту буде свідчити про його ефективність та достатність.
Водночас до задоволення не підлягає позовна вимога про зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області виплатити пенсію позивачці, бо на даний час судом вирішено лише питання щодо наявності права у позивача на її призначення і у суду немає підстав вважати, що після призначення пенсії за віком відповідач 1 не виплачувати таку позивачці. Така позовна вимога спрямована на майбутнє та є передчасною. 
Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.
Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачці слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 532,48 грн, сплачений відповідно до платіжної інструкції від 21.01.2026 (а.с.17).
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, код ЄДРПОУ 14035769), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (площа Народна, 4, місто Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ 20453063) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №192450009130 від 09.12.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_3 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_3 такі періоди: 
догляду за дитиною ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до досягнення трьох років,
трудову діяльність у Республіці Казахстан з 08.01.1973 по 28.03.1975, з 01.04.1975 по 28.09.1977 (медсестрою в дитячому садку) та в Башкирській Автономній РСР з 15.05.1990 по 17.05.1990, з 01.01.1992 по 30.11.1994 (медсестрою в школі).
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_3 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 03.12.2025.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 532,48 грн (п`ятсот сорок дві грн 48 коп.). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складено та підписано 03 квітня 2026 року.

Суддя Чепенюк О.В.