ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2026 року 
м. Київ
справа № 759/24874/24
провадження № 51-4206 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Київського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року щодо 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2025 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки і покладено на нього виконання обов`язків передбачених ч. 1 ст. 76 КК.
2. Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
3. Київський апеляційний суд 17 вересня 2025 року скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалив новий вирок, яким ОСОБА_6 призначив покарання за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років. В решті вирок місцевого суду залишив без змін.
4. За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_6 08 листопада 2024 року приблизно о 18:30 годині прибув до магазину «ФОРА», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 62 та, проходячи повз підсобного приміщення вказаного магазину, користуючись тим, що працівники відсутні та ніхто з відвідувачів магазину за ним не спостерігає, шляхом вільного доступу проник до підсобного приміщення, підійшов до стойки, на якій розміщена комп`ютерна техніка та, діючи таємно, умисно, повторно, шляхом вільного доступу, заволодів чужим майном, яке належить ТОВ "ФОРА", а саме мобільним телефоном «Samsung» SM-F145F Galaxy F14LTE 4/64GB IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , в кількості 1 шт., вартістю 4 576,25 грн. Після чого ОСОБА_6 з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
5. У касаційній скарзі засуджений просить змінити вирок апеляційного суду та звільнити його на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 3 роки. На обґрунтування своїх доводів вказує на те, що він сам звернувся до поліції, є пенсіонером та інвалідом ІІІ групи, проходить лікування.
Позиції учасників судового провадження
6. Засуджений та захисник підтримали подану касаційну скаргу. Прокурор заперечувала щодо її задоволення та просила вирок апеляційного суду залишити без зміни. 
Мотиви Суду
7. Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
8. Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
9. Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
10. Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
11. Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
12. Згідно з вимогами статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
13. Загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання
14. Переглядаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 апеляційний суд дотримався вищевказаних положень кримінального закону.
15. Місцевий суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання, врахувавши ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, неофіційно працює, є пенсіонером, інвалідом ІІІ групи, проходить лікування, раніше неодноразово засуджений, а також його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як обставини, які пом`якшують його покарання, та відсутність таких обставин, які його обтяжують, дійшов висновку, зокрема, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та звільнив його на підставі ст. 75 КК від відбування призначеного покарання. 
16. Прокурор, не погодившись із вироком місцевого суду, оскаржив його в апеляційному порядку. У поданій скарзі, наводячи конкретні доводи, просив скасувати його у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок. 
17. Апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора, дійшов висновку проте, що місцевий суд не навів у вироку достатніх мотивів на обґрунтування рішення про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та звільнення його на підставі ст. 75 КК від відбування призначеного покарання, та належним чином обґрунтувавши своє рішення, ухвалив у цій частині новий вирок, за яким вирок місцевого суду у частині звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК скасував та ухвалив вважати його засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
18. Так, суд зазначив, що підставами для звільнення місцевим судом обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК стали ті ж обставини, що враховувались судом при визначенні виду і розміру покарання у виді 5 років позбавлення волі. Також, мотивуючи свій висновок, місцевий суд вказав на відсутність настання тяжких наслідків, враховуючи, що шкода заподіяна злочином відшкодована шляхом повернення майна. Разом з тим, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, останнє стало можливим внаслідок проведених слідчих дій, і всі ці обставини у своїй сукупності, на противагу твердженням суду першої інстанції, жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та суспільної небезпеки особи обвинуваченого, і не вказують на можливість його виправлення без ізоляції від суспільства. 
19. Скасовуючи вирок місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, апеляційний суд урахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджувався за скоєння кримінальних правопорушень проти власності, та відбував покарання у виді позбавлення волі на різний термін, що не мало свого результату та мета покарання не була досягнута, адже ОСОБА_6 на шлях виправлення не став та, в чергове звільнившись з місць позбавлення волі, повторно та ще й в умовах воєнного стану, вчинив корисливий тяжкий злочин, що в своїй сукупності переконливо свідчить про його підвищену суспільну небезпечність. Також суд врахував й те, що на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 офіційно не працював, суспільно-корисною працею не займався, оскільки ці обставини жодним чином не підтверджені, вчинив корисливий злочин з метою особистого збагачення, не бажаючи вживати заходів для пошуку законних джерел отримання доходу, що свідчить про його наполегливе прагнення вести злочинний спосіб життя. 
20. Таким чином, врахувавши усі обставини, які за законом мають правове значення, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_6 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням. Разом із тим, урахувавши стан здоров`я обвинуваченого, який є інвалідом 3 групи, має ряд захворювань та проходить лікування, суд не вбачав підстав для призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання, як про це ставив питання прокурор в апеляційній скарзі та зазначив про необхідність реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі у розмірі, визначеному судом першої інстанції.
21. Призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65 КК.
22. Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 420 КПК. 
23. Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду апеляційної інстанції щодо призначеного засудженому покарання та свідчили б про наявність підстав для застосування ст. 75 КК у касаційній скарзі засудженого не наведено та за матеріалами провадження не встановлено.
24. Враховуючи, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, касаційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Вирок Київського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2  ОСОБА_3