ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2026 року 	м. Ужгород	№ 640/2431/21 	
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Укргазвидобування» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просило суд:
- скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 220310 від 29 вересня 2020 року;
- судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на відповідача.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
Окружний адміністративний суд міста Києва супровідним листом «Про скерування за належністю справи» на виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2825-ІХ надіслав адміністративну справу № 640/2431/21 до Київського окружного адміністративного суду.
У подальшому Київський окружний адміністративний суд на виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу ІІ прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 р. № 399, передав судові справи Закарпатському окружному адміністративному суду.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 р. було прийнято дану справу до розгляду та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Позов мотивовано тим, що відповідачем було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 220310 до АТ «Укргазвидобування» на підставі порушення законодавства про автомобільний транспорт, через що, за порушення ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» було накладено штраф у розмірі 1700,00 грн.
Представник позивача стверджує, що спеціалізованим автобусом вахтовим здійснюється перевезення працівників АТ «Укргазвидобування» на виробничі об`єкти для здійснення виробничої діяльності, тобто перевезення здійснюється для власних потреб. Отже, відповідно до ст. 36 Закону України «Про транспорт» вказаний автобус належить до відомчого транспорту, яким не надаються послуги з пасажирських перевезень взагалі. Наголошує, що даний транспортний засіб здійснював перевезення працівників АТ «Укргазвидобування» для власних потреб, а тому такі документи як схема маршруту та розклад руху не є обов`язковими.
Представник позивача зазначає, що АТ «Укргазвидобування», у своїй діяльності, не здійснює регулярні пасажирські перевезення та не здійснює регулярні спеціальні пасажирські перевезення.
Серед іншого, наголошує, що про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У зв`язку з неотриманням такого повідомлення, АТ «Укргазвидобування» не було належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи про порушення.
Відповідач подав до суду відзив, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на те, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. За результатами перевірки додержання вимог законодавства вантажів про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів було встановлено, що не оформлено схему маршруту, розклад руху.
Тому, як зазначає представник відповідача, було порушено законодавство про автомобільний транспорт.
Таким на чином, враховуючи викладені обставини, відповідач наполягає, що доводи та твердження позивача, не підтверджують факту порушення Укртрансбезпекою законодавства про автомобільний транспорт, а постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є правомірною.
Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Укргазвидобування» 28 серпня 1998 року зареєстроване як юридична особа, основним видом діяльності якого є добування природного газу. Відповідно до витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у видах діяльності АТ «Укргазвидобування» інформація про здійснення пасажирських перевезень відсутня.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу транспортний засіб марки ФПВ модель 14224 типу - спеціалізований автобус вахтовий належить на праві власності АТ «Укргазвидобування».
10 серпня 2020 року Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області видало своїм посадовим особам направлення на рейдову перевірку № 008089.
12.08.2020 р. інспекторами Управління Укртрансбезпеки Полтавській області на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів в місцях навантаження розвантаження проводилась рейдова перевірка транспортних засобів, перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів, результати якої оформлено актом від 12.08.2020 р. № 248068.
Перевіркою встановлено, що під час перевезення пасажирів за регулярним спеціальним маршрутом порушено вимоги статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме не оформлено схему маршруту та розклад руху.
Постановою Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29 вересня 2020 року № 220310, на АТ «Укргазвидобування» накладено штраф у розмірі 1700 грн за правопорушення, відповідальність за яке передбачено абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». 
Вважаючи вище вказану постанову протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.
Згідно з вимогами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт».
За змістом частини 7 статті 6 названого Закону, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, поміж іншого, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.
Згідно з статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Абзацом 1 п. 8 Положення № 103 визначено, що Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Згідно з статтею 5 Закону України «Про автомобільний транспорт», основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»:
- автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;
- водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
- автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб);
- автобус - транспортний засіб, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння більше ніж дев`ять з місцем водія включно.
- автобусний маршрут - шлях проходження автобуса між початковим та кінцевим пунктами з визначеними місцями на дорозі для посадки (висадки) пасажирів;
- автобусний маршрут нерегулярних перевезень - автобусний маршрут, на якому здійснюють нерегулярні пасажирські перевезення;
- нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт;
- регулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень;
- регулярні спеціальні пасажирські перевезення - перевезення певних категорій пасажирів (працівників підприємств, школярів, студентів, туристів, екскурсантів та інших) на автобусному маршруті за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку замовником транспортних послуг або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.
Частиною 2 статті 35 Закону № 2344-III передбачено, що послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.
Згідно з частиною 4 статті 35 Закону № 2344-III перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних спеціальних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах спеціальних перевезень на договірних умовах із замовниками транспортних послуг.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 затверджені Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту.
Пунктом 45 Правил передбачено, що регулярні спеціальні перевезення організовуються для перевезення працівників підприємств, установ та організацій, учнів, студентів та інших організованих груп пасажирів.
Відповідно до пункту 46 Правил регулярні спеціальні перевезення здійснюються на підставі договору, згідно з яким автомобільний перевізник надає підприємству, установі та організації, яка виступає замовником послуг, послуги з перевезення організованої групи пасажирів за певним маршрутом і визначеним розкладом руху, протягом передбаченого договором строку.
З аналізу викладених положень чинного законодавства випливає, що для віднесення пасажирських перевезень до регулярних спеціальних вони мають одночасно відповідати таким ознакам: 1) здійснюються автобусом; 2) мають постійний (регулярний) характер і визначений маршрут; 3) є спеціалізованими - здійснюються для задоволення потреб окремих категорій осіб, об`єднаних родовою ознакою - працівник/відвідувач певного підприємства, установи, організації, студент, турист тощо; 4) організовуються на договірних засадах у формі оплачуваної послуги, умови, вартість надання якої визначається договором, укладеним між замовником і автомобільним перевізником.
Тобто, регулярні спеціальні перевезення - це різновид послуг з перевезення пасажирів, які надають автомобільні перевізники на комерційній основі за договором із замовником.
Як випливає з Акту перевірки, у спірних правовідносинах перевезення пасажирів хоча і мало спеціалізований, регулярний характер - пасажирами були працівники АТ «Укргазвидобування», які регулярно рухалися на автобусі за певним маршрутом, проте здійснювалися такі перевезення позивачем із використанням власного автобусу за власні кошти для власних потреб.
Таким чином, перевезення, які здійснював позивач у спірних правовідносинах за своїм змістом не є послугою і не відповідають ознакам регулярних спеціальних пасажирських перевезень.
Частиною 10 статті 39 Закону № 2344-III передбачено, що перевезення пасажирів автобусами для власних потреб здійснюються на підставі документа, що засвідчує використання автобуса на законних підставах; списку пасажирів, завіреного підписом перевізника. У свою чергу водій, який здійснює такі перевезення, крім зазначених документів повинен мати посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на автобус, інші документи, передбачені законодавством України.
Як вбачається з матеріалів справи, використання позивачем автобуса здійснюється на підставі права власності. Акт перевірки не містить відомостей, що в транспортному засобі знаходилися інші особи. Перевіркою не встановлено, що перевезення здійснювалося позивачем на комерційній основі, тобто що позивачем надавалася послуга іншому підприємству, установі або організації.
Під час проведення перевірок відповідач не скористався наданими йому правами і фото-, відео-фіксацію процесу перевірок не проводив, пояснень у пасажирів та водія, які б могли підтвердити стверджуваний відповідачем характер перевезень не відбирав.
Крім того, відповідачем не було спростовано доводів позивача про здійснення ним перевезень для власних потреб.
Разом з тим, суд зазначає, що гідно п. 26 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.
Пунктом 27 Порядку № 1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без участі.
Окрім цього, відповідно до п. 25 Порядку, представником АТ «Укргазвидобування» 03.09.2020 р. було подано заяву про розгляд справи за місцем виявлення порушення (Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області), однак в матеріалах справи відсутня відповідь на дану заяву.
Відповідач не заперечує, що позивача було викликано для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 22.09.2020 р. листом від 01.10.2020 р., у зв`язку з чим, АТ «Укргазвидобування» не було належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи про порушення.
Беручи до уваги, що позивач у спірних правовідносинах не здійснював регулярних спеціальних перевезень в розумінні Закону № 2344-III і Правил, висновок відповідача про порушення позивачем вимог статті 39 Закону № 2344-III, яке виразилося у ненаданні до перевірки схеми маршруту, розкладу руху, є необґрунтованим.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Беручи до уваги, що позивач у спірних правовідносинах не здійснював регулярних спеціальних перевезень в розумінні Закону № 2344-III і Правил, висновок відповідача про порушення позивачем вимог статті 39 Закону № 2344-III, яке виразилося у ненаданні до перевірки схеми маршруту, розкладу руху, є необґрунтованим.

Таким чином, відповідач не мав юридичних і фактичних підстав для застосування до позивача адміністративно-господарських санкцій за правопорушення, склад якого визначений абзацом третім статті 60 Закону № 2344-III.
Зважаючи на вищевикладене, постанова Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29 вересня 2020 року № 220310 є протиправною й підлягає скасуванню. 
У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, сума судового збору сплачена позивачем при поданні позовної заяви підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі наведеного та керуючись ст. 5, 9, 19, 77, 78, 243, 246, 262 КАС України, суд, 
В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29 вересня 2020 року № 220310.

Стягнути на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (код ЄДРПОУ - 30019775) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (код ЄДРПОУ - 39816845) судові витрати у розмірі 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 КАС України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя	П.П.Микуляк