ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.03.2026 Справа № 914/4059/25 

Господарський суд Львівської області у складі судді Ділай У.І., розглянувши матеріали 
за позовною заявою: Приватного підприємства “Центр новітніх технологій”, м.Стрий Львівської області
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Інститут гірничо-хімічної промисловості”, м.Львів
про стягнення 231850,64 грн за договором №06/24 від 04.04.2024 з яких 150000,00 грн основного боргу, 73590,00 грн пені, 2913,70 грн 3% річних та 5346,94 грн інфляційних втрат.

Суддя У.І.Ділай
Без участі представників

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2025, справу №914/4059/25 розподілено судді У.І.Ділай.
Ухвалою від 01.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін. Зобов`язано відповідача у строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати письмовий відзив (заперечення) на позовну заяву із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення.
09.01.2026 від позивача з супровідним листом надійшли оригінали документів.
28.01.2026 від відповідача надійшло клопотання про поновлення строку на подання відзиву та відзив ТзОВ «Інститут гірничо-хімічної промисловості» до матеріалів справи. Ухвалою від 12.02.2025 суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позов однак продовжив його строк встановивши новий – до 02.02.2026 включно. Цією ж ухвалою суд долучив до матеріалів справи відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут гірничо-хімічної промисловості».
04.02.2026 від відповідача до суду надійшов відзив на позов.
Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України - суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Строк вирішення спору завершився 01.03.2026. Відтак, в суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами строку, встановленого для вирішення спору у спрощеному позовному провадженні.
В процесі розгляду матеріалів справи судом встановлено наступне.
04.04.2025 між позивачем(виконавець) та відповідачем(замовник) укладено договір №06/24.
У відповідності до умов п.1.1 та 1.2 укладеного сторонами договору №06/24 від 04.04.2024 виконавець зобов`язується виконати роботи «Оцінка впливу на довкілля (ОВД) шламонакопичувача фтористих солей цеху складних мінеральних добрив (СМД) і шламонакопичувача цеху хімічної підготовки води (ХПВ) та Оцінка впливу на довкілля (ОВД) дільниці регенерації спрацьованих олив цеху Аміак-2». При цьому замовник приймає виконану роботу у відповідності з вимогами, визначеними в чинних інструкціях та нормативних законодавчих актах і оплачує у відповідності з протоколом договірної ціни.
Згідно п.1.3 договору термін виконання робіт за договором становить 6 місяців після підписання договору та отримання авансового платежу.
Відповідно до п.п. 2.1-2.3 договору сторони домовились, що за виконану роботу, згідно договору замовник перераховує виконавцю у відповідності з протоколом договірної ціни (додаток №1 до договору) 330 000 грн. 00 коп. Розрахунок за виконану роботу проводиться поетапно 50% протягом десяти днів з дня підписання замовником договору 165 000 грн. Розрахунок за виконану роботу проводиться протягом двох тижнів з дня підписання замовником кінцевого акту здавання-приймання робіт.
Порядок прийняття і здавання робіт сторони узгодили у розділі 3, згідно п.3.2 якого після закінчення робіт виконавець та замовник складають акт здавання-приймання роботи з прикладанням до нього комплекту відповідної докумнетації.
Відповідальність за порушення умов договору сторони передбачили у розділі 5 договору. Пунктами 4.1 та 4.2 розділу 5 договору сторони узгодили, що за порушення терміну виконання робіт чи терміну оплати виконаних робіт винна сторона сплачує пеню в розмірі 0,1 % від договірної ціни за кожен протермінований день.
На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач виконав роботу «Оцінка впливу на довкілля (ОВД) шламонакопичувача фтористих солей цеху складних мінеральних добрив (СМД) і шламонакопичувача цеху хімічної підготовки води (ХПВ) та Оцінка впливу на довкілля (ОВД) дільниці регенерації спрацьованих олив цеху Аміак-2», про що сторонами складено та підписано Акт №06/24 здачі-приймання виконаних робіт від 22.04.2025.
Однак, за твердженням позивача, відповідач оплатив виконані роботи лише частково, в сумі 160000,00 грн, а залишок боргу(станом на дату складання акту здачі-приймання) становить 170000,00 грн. Вказаний розмір заборгованості зафіксований у Акті №06/24 здачі-приймання виконаних робіт від 22.04.2025, який підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками підприємств.
Спір виник внаслідок того, що відповідач повністю не оплатив позивачу виконані роботи. Відтак, Приватне підприємство «Центр новітніх технологій» подало позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача заборгованості за договором №06/24 від 04.04.2024, яка станом на дату подання позовної заяви становить 150000,00 грн. В порядку ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) позивач нарахував 5346,94 грн інфляційних втрат, 2913,70 3% річних та 3750,84грн 3% річних. Окрім того, керуючись п. 4,2 договору, позивач просить стягнути з відповідача 73590,00 грн пені за період з 07.05.2025 по 15.12.2025.
Відповідач у відзиві на позов проти вимог ПП «Центр новітніх технологій» заперечив та зазначив що вважає їх такими, що не підлягають до задоволення. Зазначив, що нарахування штрафних санкцій та пені позивачем здійснено невірно, з порушенням вимог цивільного кодексу України та чинного на момент укладення договору господарського кодексу, а тому – просить відмовити в задоволенні позову повністю. 
При прийнятті рішення суд виходив з такого.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).
Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 173 Господарського суду України (далі - ГК України, який був чинний до 28.08.2025) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно із частиною першою статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Як підтверджено матеріалами справи, позивач та відповідач уклали 04.04.2024 договір № 06/24 у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків. За умовами укладеного договору, який по суті є договором підряду, виконавець зобов`язується виконати роботи «Оцінка впливу на довкілля (ОВД) шламонакопичувача фтористих солей цеху складних мінеральних добрив (СМД) і шламонакопичувача цеху хімічної підготовки води (ХПВ) та Оцінка впливу на довкілля (ОВД) дільниці регенерації спрацьованих олив цеху Аміак-2».
Частиною першою статті 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 ЦК України).
У ч. 1 ст. 853 ЦК України встановлено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання спірного договору.
Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов договору №06/24 від 04.04. 2024 позивач виконав для відповідача роботу «Оцінка впливу на довкілля (ОВД) шламонакопичувача фтористих солей цеху складних мінеральних добрив (СМД) і шламонакопичувача цеху хімічної підготовки води (ХПВ) та Оцінка впливу на довкілля (ОВД) дільниці регенерації спрацьованих олив цеху Аміак-2».
У п.2.1 договору та протоколі договірної ціни до договору №06/24 від 04.04.2024 сторони погодили вартість виконаних робіт, яка становить 330000,00 грн.
Як зазначає позивач у позові, роботи ним виконані в повному обсязі на передано замовнику(відповідачу), на підтвердження чого до матеріалів справи долучено Акт здачі приймання виконаних робіт №06/24 від 22.04.2025.
Як вбачається з Акту здачі – приймання виконаних робіт№06/24 від 22.04.2025, який підписано та скріплено відтисками печаток замовника та виконавця, виконавець виконав роботи в строк та в повному обсязі, замовник прийняв роботи по обсягу та якості, жодних претензій не має. Крім того, у акті сторони зафіксували, що станом на дату складання такого акту із загальної вартості робіт (330000,00 грн) замовником оплачено 160000,00 грн, а залишок суми до оплати становить 170000,00 грн.
На підтвердження часткової оплати відповідачем робіт за договором позивач надав виписки за рахунком за 01.05.2024 на суму 80000,00 грн, від 18.12.2024 на суму 80000,00грн та від 14.08.2025 на суму 20000,00 грн.
Умови оплати погоджені сторонами в пунктах 2.1,2.2 та 2.3 договору, де зокрема передбачено, що розрахунок за виконану роботу проводиться протягом двох тижнів з дня підписання замовником кінцевого акту здавання-приймання робіт. 
Однак, як стверджує позивач, свої зобов`язання за договором відповідач (замовник) не виконав, виконані роботи повністю не оплатив, в зв`язку з чим у нього склалася заборгованість за договором перед виконавцем в сумі 150000,00 грн. З мето досудового врегулювання спору позивач 15.12.2025 скерував відповідачу вимогу про сплату заборгованості вих.№1 від 12.12.2025 (докази скерування вимоги долучено до матеріалів справи), яка ним залишена без відповіді та реагування. 
Відповідач у відзиві на позов факт належного виконання робіт за договором позивачем не заперечив, доказів повної оплати за договором не надав. 
Відтак, зважаючи на вказане суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 150000,00 грн основної заборгованості є підставними та підлягають до задоволення.
Водночас у відзиві на позов відповідач зазначив, що на його думку нарахування штрафних санкцій позивачем здійснено з порушенням вимог цивільного кодексу України та чинного на момент укладення договору господарського кодексу України.
Судом перевірено порядок та підставність нарахування позивачем штрафних санкцій та пені.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що позивачем вірно визначено початок перебігу строку, з якого починається прострочення та з якої слід розраховувати 3% річних та збитки від інфляції. Однак, враховуючи те, що 14.08.2025 відповідач здійснив часткову оплату в сумі 20000,00 грн, то при обрахунку 3% річних та інфляційних втрат цей день не враховується.
За розрахунками суду загальна сума нарахувань інфляційного збільшення боргу є більшою, ніж просить стягнути позивач. Однак суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають до задоволення в тому розмірі, в якому просить позивач. 
Згідно здійсненого судом перерахунку до стягнення з відповідача за порушення строку виконання грошового зобов`язання за період з 07.05.2025 по 15.12.2025 підлягає стягненню 5346,94 грн інфляційних втрат та 2912,06 грн 3% річних. Тобто в частині стягнення 3% річних позовні вимоги підлягають до задоволення частково.
Щодо вимоги про стягнення 73590,00 грн пені. за період з 07.05.2025 по 15.12.2025 суд зазначає таке.
Відповідно до п. 4.2 договору за несвоєчасну оплату робіт замовник сплачує пеню в розмірі 0.1% від договірної ціни за кожен протермінований день.
Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до статтей 1 і 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Суд погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, що оскільки договір 06/24 від 04.04.2024 укладено в період дії Господарського кодексу України (втратив чинність 28.08.2025) до спірних правовідносин застосовуються його положення. 
Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Згідно ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
У своїй постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 (п.п. 91-93) Велика Палата Верховного суду зазначила, що якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений частиною шостою статті 232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором (див., для прикладу, постанову Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 910/6379/14 (провадження № 3-53гс15), в якій умовами договору сторонами було погоджено нарахування пені по день фактичної оплати боргу). У разі відсутності подібних умов у договорі (використання / зазначення в договорі лише формулювання про нарахування пені "за кожен день прострочення") нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені) припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду виснує, що застосування в тексті господарського договору формулювання "за кожен день прострочення" не можна вважати установленням іншого, ніж визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені). Таке формулювання лише повторює вирізняльну характеристику пені (поденне її нарахування) та характеризує механізм її визначення (розрахунку), однак жодним чином не впливає на можливість зменшення або збільшення строку нарахування пені, визначеного законом чи договором.
Перевіривши поданий розрахунок, підстави та правильність нарахування суми, відповідно до положень наведених вище норм про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, судом встановлено, що позивачем їх не враховано в частині обмеження максимального розміру пені подвійною обліковою ставкою НБУ та 6-місячного строку її нарахування. Згідно здійсненого судом перерахунку, до стягнення з відповідача підлягає 25250,13 грн пені. Відтак в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1.Позов задоволити частково.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут гірничо-хімічної промисловості» (79026, м.Львів,вул.Стрийська, буд.98, ідентифікаційний код 00206339) на користь Приватного підприємства «Центр новітніх технологій» (82400, м.Стрий, вул.Дрогобицька, буд.5в, квартира 6, ідентифікаційний код 31526363) 150000,00грн основного боргу, 2912,06грн 3% річних, 5346,94 грн інфляційних втрат, 25250,13грн пені та 2752,64 грн судового збору.
3. В задоволенні решти вимог відмовити.
4.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили. 

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 03.03.2026.

Суддя Уляна ДІЛАЙ