Справа № 521/1142/26
Номер провадження № 2/521/3056/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року місто Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Поліщук І.О.
секретаря судового засідання Коржеван В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИВ:
До Хаджибейського районного суду м.Одеси звернувся з позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості у сумі 258 845,87 грн. (двісті п`ятдесят вісім тисяч вісімсот сорок п`ять гривень 87 копійок), яка складається із заборгованості по заробітній платі у розмірі 58 243.64 грн. (п`ятдесят вісім тисяч двісті сорок три тисячі гривень 64 копійки), по середньому заробітку за весь час затримки складає 99 256,50 грн. (дев`яносто дев`ять тисяч двісті шістдесят шість гривень, 50 копійок), по вихідній допомозі при звільненні – 4 830 грн. (чотири тисячі вісімсот тридцять гривень), по грошовій компенсації за всі не використані позивачем дні щорічної відпустки 32 279.63 гривень (тридцять дві тисячі двісті сімдесят дев`ять гривень 63 копійки), по компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів її виплати – 64 236,10 грн. (шістдесят чотири тисячі двісті тридцять шість гривень, 10 копійок).
В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказав, що 02 січня 2004 року він був прийнятий на роботу в Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» на посаду інженера І категорії виробничого відділу №1 в порядку переведення із ДП «Одеський центр ДЗК».
Згідно з наказом №52-к від 11 червня 2021 року, ОСОБА_1 було звільнено 14 червня 2021 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з припиненням підприємства шляхом ліквідації.
Позивач зазначає, що в день звільнення позивача – 14.06.2021 р., Філія не повідомила його про нараховані суми належні при звільненні, не надала розрахунок про розмір нарахованих сум та не здійснила виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України.
У зв`язку з тим, що усні прохання позивача щодо сплати йому заборгованості Філією були проігноровані, позивач був вимушений звернутися за допомогою до адвоката. Відповіддю на адвокатський запит ДП «Центр ДЗК» від 25.12.2025 р. №5/3261 було надано розрахунок заборгованості по заробітній платі, розрахунок грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпуски, інформацію щодо розміру середньоденної заробітної плати за квітень 2021 року та травень 2021 року.
Враховуючи, що позивач не погоджується з наданими розрахунками ДП «Центр ДЗК» відповідні розрахунки здійснювалися самостійно позивачем на підставі даних, отриманих з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Позивачем був самостійно розрахований середній заробіток за весь час затримки. Враховуючи, що позивача було звільнено 14 червня 2021 року, проте повного розрахунку станом на день набрання чинності Законом № 2352-ІХ із ним не було проведено, то суми, передбачені статтею 117 КЗпП України, Позивач нарахував в такому порядку: з 14 червня 2021 року по 18 липня 2022 року без обмеження строку шістьма місяцями, оскільки попередня редакція наведеної норми не містила відповідних обмежень; з 19 липня 2022 року по 19 січня 2023 року (6 місяців, відлік яких починається з дня набрання Законом № 2352-ІХ чинності). Крім того, позивач стверджує, що у квітні та травні 2021 року він не перебував у відпустці, а тому його заробітна плата з вирахуванням відповідних податків складала 4830 грн. за місяць, як зазначено у інформації, отриманої з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Саме такий розмір заробітної плати за квітень та травень 2021 року він використовував для розрахунку середньоденної заробітної плати.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 січня 2026 року вказану цивільну справу розподілено для розгляду головуючому судді Поліщук І.О.
Ухвалою суду від 29 січня 2026 року відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
18 лютого 2026 року представником відповідача ДП «Центр ДЗК» Ніколаєнко Н.О. подано до суду через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в заявлених розмірах відносно ДП «Центр ДЗК», вважає викладені Позивачем доводи безпідставними, необґрунтованими та незаконними у заявлених до стягнення розмірах з наступних підстав. 
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що враховуючи, що 14.06.2021 був останнім робочим днем позивача, нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку повинно здійснюватися з 15.06.2021 до 14.12.2021.
Крім того, відповідач зазначив, що розрахунки середньоденної заробітної плати здійснені підприємством на підставі облікових та кадрових документів, переданих Філією до Дирекції ДП «Центр ДЗК», та враховуючи наявну інформацію про перебування позивача у відпустці з 15.04.2021 по 30.04.2021 та з 01.05.2021 по 11.05.2021. Накази про надання відпусток працівникам Філії, в тому числі і ОСОБА_1 у квітні 2021 року та травні 2021 року, до Дирекції ДП «Центр ДЗК» Філією не передавалися та відсутні.
Відповідно до розрахункових відомостей Філії за квітень 2021 року - травень 2021 року відповідачем відпрацьовано у квітні 2021 року 10 робочих днів, у травні 2021 року 14 робочих днів. Отже, за позицією ДП «Центр ДЗК» позивач перебував у відпустці у зазначені вище періоди.
Відповідач зазначив, що розмір невиплаченого залишку по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідній допомозі при звільненні Позивачу, що підлягає оплаті з урахуванням утримання податків і зборів, що зобов`язане сплачувати Підприємство, як податковий агент, за найманого працівника згідно з п. 18.1 ст. 18.1. ПК України та п. 168.1.1 ст. 168 ПК України, п. п. «а» 176.2 ст. 176 ПК України (18% ПДФО + 1,5 % війсковий збір) складає 54273,89 грн, з них: заробітна плата відповідно до розрахункової відомості 37440,29 грн, розмір компенсації за невикористану відпустку складає 13 865,40 грн (17 224,10 грн - 18% ПДФО - 1,5% військовий збір), вихідна допомога при звільненні 2485,20 грн (3087,20 грн - 18% ПДФО - 1,5% військовий збір), виплата за грамоту 483 грн (600,00 грн - 18% ПДФО - 1,5% військовий збір).
При цьому відповідач вказав, що дійсно склалася ситуація з наявності заборгованості з виплати заробітної плати працівникам ДП «Центр ДЗК» за рахунок надходжень коштів від здійснення підприємством своєї господарської діяльності. Причиною цього є збройна агресія російської федерації проти України, що призвела до значного погіршення фінансового стану ДП «Центр ДЗК» та збиткова діяльності з 2022 році. Крім того зазначає, що Філія не здійснювала діяльності з другої половини 2021 року. А тому, з урахуванням низки об`єктивних причин, відповідач просить зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку. Більш того, вказує, що позивач, звільнений 14.06.2021, звернувся до суду з позовними вимогами лише на початку 2026 року, тобто понад 42 місяці після звільнення, чим штучно намагається збільшити суму середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, який підлягає стягненню з ДП «Центру ДЗК» в судовому порядку та крім того не зазначає розмір своїх майнових втрат, пов`язаних з несвоєчасним остаточним розрахунком.
19 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання яким просить суд витребувати від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відомості про нарахування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заробітної плати зі звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованим особам та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що подавалися Одеською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (код ЄДРПОУ 26455235), за квітень 2021 року та травень 2021 року в розрізі нарахувань заробітної плати, відпускних, лікарняних, кількості календарних днів відпусток, кількості календарних днів тимчасової непрацездатності загальної суми нарахованої заробітної плати та інших нарахувань.
23 лютого 2026 року представником позивача подано до суду через систему «Електронний суд» відповідь на відзив на позовну заяву, якою зазначив, що відповідне обмеження нарахування середнього заробітку шістьма місяцями має місце лише з 19 липня 2022 року, моменту набрання чинності Закону №2352- ІХ, яким було внесено зміни до ст. 117 КЗпП України. До правовідносин, які склалися до набрання чинності такого Закону застосовується ст. 117 КЗпП України у попередній редакції, без обмеження строку, в такому порядку: з 14 червня 2021 року по 18 липня 2022 року без обмеження строку шістьма місяцями, оскільки попередня редакція наведеної норми не містила відповідних обмежень; з 19 липня 2022 року по 19 січня 2023 року (6 місяців, відлік яких починається з дня набрання Законом № 2352-ІХ чинності).
При цьому, позивач наголошує на тому, що він не перебував у відпустці у квітні та травні 2021 року, це підтверджується і відсутністю відповідних наказів та заяв про надання відпустки позивачу у зазначений період, про що зазначив відповідач. Твердження відповідача про наявність такої відпустки у зазначений період, на думку позивача, обґрунтовується бажанням відповідача зменшити результати розрахунку середньоденної плати позивачу, що матиме вплив на загальних розмір заборгованості відповідача перед позивачем.
Крім того, позивач вказує, що заборгованість Філії перед позивачем виникла не з початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, усі необхідні виплати Філія мала б здійснити позивачеві у день звільнення – 14.06.2021 року, тобто майже за 8 місяців до початку вторгнення. Більш того, звертає увагу, що позивач вже з січня 2021 року отримував свою заробітну плату частково і з затримкою. Також зазначає, що фінансовий стан відповідача не може мати вплив на дохід позивача. 
25 лютого 2026 року представником відповідача подано до суду через систему «Електронний суд» заперечення на відповідь на відзив, якою вказав, що адвокатом Шалько О.А. невірно трактується п.51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 306/2708/23 та зазначив, що нарахування середнього заробітку обмежується шістьма місяцями, і здійснюється з 15.06.2021 до 14.12.2021. Крім того, вважає, що довідка про нараховані суми фактичного заробітку з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ІНДИВІДУАЛЬНІ ВІДОМОСТІ ПРО ЗАСТРАХОВАНУ ОСОБУ Пенсійного фонду України за формою ОК-5, що додана Позивачем відображає дохід, з якого сплачено єдиний соціальний внесок, та періоди страхового стажу для нарахування пенсії.
Представник позивача через «Електронний суд» надала заяву в якій просила судове засідання призначене на 09.03.2026 року проводити без її участі. Щодо клопотання представника Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Ніколаєнко Наталії Олексіївни про витребування доказів по цивільній справі заперечувала.
Представник відповідача також подав заяву про розгляд справи у судовому засідані, що призначене на 09.03.2026 року, без її участі.
09 березня 2026 року ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси було витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відомості про нарахування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заробітної плати зі звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованим особам та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що подавалися Одеською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (код ЄДРПОУ 26455235), за квітень 2021 року та травень 2021 року в розрізі нарахувань заробітної плати, відпускних, лікарняних, кількості календарних днів відпусток, кількості календарних днів тимчасової непрацездатності, загальної суми нарахованої заробітної плати та інших нарахувань.
23 березня 2026 року ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області направило до Хаджибейського районного суду м. Одеси лист про надання інформації у відповідь на ухвалу від 09.03.2023 у справі №521/1142/26.
У відкрите судове засідання позивач не з`явилась представник позивача, представник позивача підтримала позов та просила задовольнити його у повному обсязі. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до копії трудової книжки Позивача, наказом №1/К від 02.01.2004 року, позивач був прийнятий 02 січня 2004 року на роботу в Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» на посаду інженера І категорії виробничого відділу №1 в порядку переведення із ДП «Одеський центр ДЗК».
14 червня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади провідного інженера землевпорядника відділу землевпорядних робіт та підготовки планово-картографічної основи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з припиненням підприємства шляхом ліквідації, згідно з наказом №52-к від 11 червня 2021 року.
Зазначеним наказом також наказано відділу бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності здійснити остаточний розрахунок згідно законодавства та виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку.
Судом досліджені відомості, отримані з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та виписка по картці ПриватБанку ОСОБА_1 за період з 01.01.2010 по 19.01.2026 року.
З виписки ПриватБанку по картці ОСОБА_1 вбачається, що останнє нарахування заробітної плати Одеською регіональною філією ДП «Центр ДЗК» було здійснено 12.05.2021 року.
Таким чином, під час знаходженні у трудових відносинах позивача з Філією, з боку останньої була нарахована, але не виплачена заробітна плата позивачеві з 01.01.2020 року по 14.06.2021 року загальною сумою 58 243.64 грн. (п`ятдесят вісім тисяч двісті сорок три тисячі гривень 64 копійки).
Оскільки в ході судового розгляду справи стороною відповідача доводи позивача не спростовані та не доведено виконання працедавцем вимог діючого законодавства щодо здійснення остаточного розрахунку при звільненні працівника в день його звільнення – 14.06.2021 року з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум, суд приходить до висновку про наявність порушеного з боку відповідача прав позивача на оплату праці.
Частиною 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідно до приписів ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Роботодавець обов`язок закріплений у ч.1 ст. 47 КЗпП України не виконав, у зв`язку з цим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість.
Статтею 117 КЗпП України (в редакції, чинній станом на час звільнення позивача) передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 
Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-ІХ), який набрав чинності з 19 липня 2022 року, статтю 117 КЗпП було змінено в частині строків виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Обчислюючи період нарахування середнього нарахування, Суд відхиляє твердження відповідача щодо трактування постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2025 року у справі №306/2708/23, враховуючи наступне.
Відповідно до п. 51 цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду, врахувавши правову позицію Конституційного Суду України, виснувала, що до правовідносин, які виникли до набрання чинності Законом № 2352-ІХ та продовжилися після цього, з 19 липня 2022 року слід застосовувати положення статті 117 КЗпП України у новій редакції та обмежувати нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку шістьма місяцями.
Враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності Законом №2352-ІХ, то середній заробіток має рахуватися з дати звільнення – 14.06.2021 року по дату набрання чинності Законом №2352-ІХ без обмеження строку, та після набрання цим Законом чинності (з 19 липня 2022 року) з обмеженням строку на 6 місяців (до 19 січня 2023 року).
Відповідно до п.1 Розділу І Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, виплати працівникам компенсації за невикористані відпустки; виплати вихідної допомоги; інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.
Згідно цього Порядку у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно п. 8 розділу ІV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. 
Відповідно до ст. 44 КЗпП, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Частинами 1, 2 ст.83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А I групи.
Відповідно до п.7 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 , обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» компенсаційні виплати входять до структури заробітної плати.
Згідно з ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Цю саму вимогу містить і ст. 12 Конвенції №95 Міжнародної Організації Праці про охорону заробітної плати, згідно з якою при припиненні дії трудового договору з працівником проводиться остаточний розрахунок із виплатою всієї належної йому заробітної плати.
Порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати визначений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 з наступними змінами. Відповідно до п. 4 постанови Кабінету міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.
Відповідно до розрахунку заборгованості щодо виплати заробітної плати наданої позивачем, здійсненим у позовній заяві (з урахуванням фактично виплаченої заробітної плати в період з січня 2020 року по червень 2021 року, яка складає 62 221,54 грн., що підтверджується наданою копією виписки по картці ОСОБА_1 , сформованої АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» 19.01.2026 р.) позивачу відповідачем не було доплачено заробітну плату за період з січня 2020 року по 14 червня 2021 року у сумі 58 243,64 грн. 
Суд враховує ту обставину, що представником відповідача у відзиві на позов не заперечується заборгованість відповідача перед позивачем, однак заперечується розмір такої заборгованості. Проте, Суд при винесені рішення враховує розрахунки подані позивачем разом з позовом, так як вони відповідають нормам діючого законодавства.
Суд бере до уваги зазначений позивачем у позовній заяві розрахунок суми середнього заробітку, згідно якого, його середньоденна заробітна склала 241,50 грн. (4830,00 нарахована заробітна плата за квітень 2021 року + 4830,00 нарахована заробітна плата за травень 2021 року/40 (кількість робочих днів за квітень та травень 2021 року), керуючись яким були розраховані суми заборгованості 
-по середньому заробітку (241,50 грн. * 411 днів (між датою звільнення та 19.01.23), що складає 99 256,50 грн.; 
-по вихідній допомозі (241,50 грн. * 40 (кількість відпрацьованих робочих днів у квітні та травні 2021 року /2), що складає 4 830,00 грн. 
Крім того, Судом було враховано відсутність доказів щодо перебування позивача у відпустці у квітні та травні 2021 року, а тому Суд погоджується з твердженням позивача щодо загальної кількості невикористаних днів щорічної відпустки у розмірі 98 днів (82 к.д., зазначені відповідачем та 16 к.д. відпустки, які не були використані позивачем у квітні та травні 2021 року).
Таким чином, грошова компенсація за всі не використані позивачем дні щорічної відпустки складає 32 279,63 грн. (заробітна плата за період з 14.06.20 по 14.06.21 у розмірі 82 674.69 грн. була поділена на кількість робочих днів за цей період у розмірі 251 день та помножена на 98 днів невикористаної відпустки).
Перевіривши розрахунок компенсації наданий позивачем суд дійшов висновку, що він відповідає Закону.
Загальний розмір компенсації позивачеві втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати складає 42 704,35 грн. (компенсація втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати) + 21 531,75 грн. (компенсації позивачеві втрати частини компенсації за всі не використані позивачем дні щорічної відпустки, у зв`язку з порушенням термінів її виплати) = 64 236,10 грн.
Отже, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 258 845,87 грн. (двісті п`ятдесят вісім тисяч вісімсот сорок п`ять гривень 87 копійок).
У відзиві на позов відповідач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18) відповідно до п. 89 якої Велика Палата Верховного Суду погоджується з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. 
Згідно п. 105, 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2025 року у справі №489/6074/23, обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 Кодексу законів про працю України Законом №2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.
Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19.07.2022, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців".
В аспекті питання обчислення розміру належної до відшкодування суми, суд зазначає, що спираючись на критерії, наведені у згаданій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 визначив формулу, яку необхідно застосовувати для обчислення частки середнього заробітку, яка підлягає стягненню у випадку зменшення його розміру.
У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
Зазначений підхід щодо здійснення розрахунку суми відшкодування було застосовано апеляційним судом зокрема й у справі № 489/6074/23 і Велика Палата Верховного Суду визнала його таким, що забезпечив справедливий баланс інтересів сторін: захистив право позивача на повний розрахунок та належну компенсацію, водночас не допустив понесення роботодавцем несправедливих та непропорційних майнових втрат.
Отже, для цілей обчислення середнього заробітку в цій справі з урахуванням наведених позицій Верховного Суду підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.
Суд прийшов до висновку, що стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по 19.01.2023 року є виправданим. Суд враховує те, що заробітна плата позивачеві з січня 2020 року виплачувалась періодично та частинами, що підтверджується копією виписки по картці ОСОБА_1 , сформованої АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» 19.01.2026 р., він зазнав значних майнових втрат при звільненні у червні 2021 року. Більш того, за час до звернення до суду з позовною заявою відповідачем не було здійснено навіть часткової виплати заборгованості. 
У даній справі сума заборгованості, що має бути виплачена позивачу становить 159 589,37 грн. (без урахування суми середнього заробітку). Нарахована сума середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку становить 99 256,50 грн. Таким чином, сума відшкодування є меншою за розмір основної заборгованості (становить приблизно 62% від неї), що саме по собі свідчить про дотримання балансу інтересів. 
Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідно до частини першої та третьої статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.
Суд враховує позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.05.2019 року у справі №676/5955/18-ц, відповідно до якої філія підприємства, яке в силу положень статті 95 ЦК України не є юридичною особою, а, отже, не наділене цивільною-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у цивільному процесі.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості по заробітній платі, невиплаченій при звільненні, середнього заробітку за період прострочення, вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, підлягає задоволенню у повному обсязі.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Крім того, відповідно до частин 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Позивач звільнений від сплати судового збору.
Судовий збір по справі складає 2588.46 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст. ст. 44, 47, 83, 116, 117 КЗпП України, ст.ст.2, 3, 48, 76-81, 95,133, 141, 263-265, 267, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ЦЕНТР ДЕРЖАВНОГО ЗЕМЕЛЬНОГО КАДАСТРУ" (Код ЄДРПОУ: 21616582), про стягнення заборгованості по заробітній платі, невиплаченій при звільненні, середнього заробітку за період прострочення, вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, задовольнити.
Стягнути з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ЦЕНТР ДЕРЖАВНОГО ЗЕМЕЛЬНОГО КАДАСТРУ" (Код ЄДРПОУ: 21616582) на користь ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )  заборгованість у сумі 258 845,87 грн. (двісті п`ятдесят вісім тисяч вісімсот сорок п`ять гривень 87 копійок), яка складається із заборгованості по заробітній платі у розмірі 58 243.64 грн. (п`ятдесят вісім тисяч двісті сорок три тисячі гривень 64 копійки), по середньому заробітку за весь час затримки складає 99 256,50 грн. (дев`яносто дев`ять тисяч двісті шістдесят шість гривень, 50 копійок), по вихідній допомозі при звільненні – 4 830 грн. (чотири тисячі вісімсот тридцять гривень), по грошовій компенсації за всі не використані Позивачем дні щорічної відпустки 32 279.63 гривень (тридцять дві тисячі двісті сімдесят дев`ять гривень 63 копійки), по компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів її виплати – 64 236,10 грн. (шістдесят чотири тисячі двісті тридцять шість гривень, 10 копійок).
Стягнути з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ЦЕНТР ДЕРЖАВНОГО ЗЕМЕЛЬНОГО КАДАСТРУ" (Код ЄДРПОУ: 21616582) на користь держави, судовий збір, у розмірі 2588.46 грн.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст.354,355 ЦПК України.
Повний текст рішення суду складено та підписано 15 квітня 2026 року.

Суддя:          І.О. Поліщук