ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року	Львів	Справа № 260/116/25 пров. № А/857/45866/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Іщук Л.П., Пліша М.А., 
за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р., 
за участю позивача ОСОБА_1 ,
за участю представника відповідача Зотова Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року, прийняте суддею Гебеш С.А. у м. Ужгороді, повний текст складено 29 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , НОМЕР_3 окремий батальйон ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,-

в с т а н о в и в :

10.01.2025, ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , НОМЕР_3 окремий батальйон, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – В/Ч НОМЕР_2 , відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу №62 від 31.05.2022.
Вимоги мотивовані тим, що проходив військову службу у складі В/Ч НОМЕР_2 . Вказує на те, що під час розгляду справи за №3260/4856/24 йому стало відомо про існування оспорюваного наказу, яким його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено попередження про неповну службову відповідність. Позивач вважає вказаний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийняттю рішення про накладення дисциплінарного стягнення має передувати службове розслідування яке щодо нього не проводилось.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ командира В/Ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) за №62 від 31.05.2022 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Суд виходив з того, що оскаржуваний наказ було винесено, зокрема на підставі рапорту начальника групи персоналу капітана ОСОБА_2 , в якому останній повідомив, що в травні 2022 ряд військовослужбовців відмовилися виконувати завдання в зоні проведення бойових дій, зокрема солдат ОСОБА_1 , старший стрілець 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти.
Однак, службового розслідування відносно позивача не проводилося, пояснення щодо невиконання ним завдання не відбиралися. Доказів про ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом №62 від 31.05.2022 суду не надано.
З аналізу вказаного вище рапорту, в останньому не зазначено чітко, які завдання відмовся виконувати позивач у зоні бойових дій та коли саме це відбулося, оскільки у рапорті зазначено місяць травень в цілому. 
Відтак, доводи відповідача про право, а не обов`язок призначити службове розслідування в даному випадку є помилковими.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням В/Ч НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновкам суду обставинам справи, просить таке скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.
Вимоги скарги обґрунтовані тим, що відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Позивач в позовній заяві зазначив, що дізнався про наявність наказу № 62 від 31.05.2022 лише 28.12.2024 під час розгляду справи № 260/4856/24. Однак, такі твердження позивача є неправдивими, оскільки за результатами оспорюваного наказу позивачу не виплачувалась додаткова винагорода і премія за травень 2022, отже позивач знав про факт невиплати йому грошових коштів у червні 2022, оскільки військовослужбовці отримують грошове забезпечення в поточному місяці за попередній.
Щодо суті спору, то судом не було прийнято до уваги п. 2 розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 № 608 (далі – Порядок № 608), згідно якого службове розслідування не призначається якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду. Так, було очевидним невиконання наказу (а саме вибуття у населений пункт Спірне) групою осіб, серед яких був позивач, відповідно сенсу проводити розслідування не було, оскільки позивач і група осіб, що відмовились виконувати наказ командира відповідно, була відсутня потреба у проведенні службового розслідування (вина військовослужбовців є очевидною, матеріальна шкода відсутня, підстави для невиконання наказу позивачем не озвучувались і на розгляд суду не надавались). 
Підтвердженням оголошення наказу про вибуття у населений пункт Спірне є пояснення військовослужбовців, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також, рапорт начальника групи персоналу капітана ОСОБА_2 .
Стороною позивача подано відзив на апеляційну скаргу з якого, останню вважають безпідставною та підтримуються мотиви судового рішення.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість оспореного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом командира В/Ч НОМЕР_2 від 26.02.2022 за № 81 солдата запасу ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу В/Ч НОМЕР_2 на посаду старшого стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти, ВОС -100868А, що не заперечується сторонами.
11.05.2022 начальник групи персоналу капітан ОСОБА_2 звернувся на адресу командира В/Ч НОМЕР_2 із рапортом за вхідним №253, в якому повідомив, що в травні 2022 ряд військовослужбовців відмовилися виконувати завдання в зоні проведення бойових дій, зокрема солдат ОСОБА_1 , старший стрілець 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти (а.с. 106-107, Т. І).
Наказом командира В/Ч НОМЕР_2 від 31.05.2022 за № 62 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців» відповідно до отриманих рапортів начальника групи персоналу В/Ч НОМЕР_2 капітана ОСОБА_6 вх. №253 від 11.05.2022, командира 4-стрілецької роти В/Ч НОМЕР_2 ОСОБА_7 вх. №515 від 30.05.2022, Командира 2-ї стрілецької роти В/Ч НОМЕР_2 капітана ОСОБА_8 вх. №514 від 30.05.2022, в.о. командира 3-ї стрілецької роти старшого лейтенанта ОСОБА_9 вх. № 551 від 31.05.2022 встановлено перелік військовослужбовців В/Ч НОМЕР_2 , які відмовились вибувати в район виконання завдання (населені пункти АДРЕСА_1 ), зокрема солдат ОСОБА_1 , старший стрілець 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, за порушення вимог статей 65, 68 Конституції України, статей 6, 11, 16, 30, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у відповідності до вимог статей 45, 48, 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено попередження про неповну службову відповідність солдату ОСОБА_1 .
Згідно п. 2 наказу командира В/Ч НОМЕР_2 від 31.05.2022 за № 62 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців» відповідно до вимог п. 5 розділу 16 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 №260, премію за травень місяць 2022 не виплачувати військовослужбовцям, які вказані в п. 4 цього наказу.
Згідно п. 3 наказу командира В/Ч НОМЕР_2 від 31.05.2022 за № 62 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» (зі змінами) та на підставі рішення Міністра оборони України від 07 березня 2022 за 248/1217 позбавити додаткової винагороди за травень місяць 2022 військовослужбовців, які вказані в п. 4 цього наказу.
Предметом оскарження у цій справі є наказ командира В/Ч НОМЕР_2 від 31.05.2022 за № 62 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Конституція України, визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ). 
Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. 
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. 
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 № 548-XIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут Збройних Сил України). 
Відповідно до ст. 11 Статуту Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою….
Згідно зі ст. 16 Статуту Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. 
Статтею 30 Статуту Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. 
Відповідно до ст. 127 Статуту Збройних Сил України солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення. 
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Стаття 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ, визначає, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. 
Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. 
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. 
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (частина третя статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ). 
Стаття 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, унормовує, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. 
За змістом пункту 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів). 
Стаття 54 Дисциплінарного статуту ЗСУ вказує, що командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах «а»-«ґ» статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу). 
Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. 
Статтею 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ, передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. 
Статтею 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, визначено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. 
Стаття 88 Дисциплінарного статуту ЗСУ, визначає, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк. 
Суд першої інстанції задовольняючи позов в основу мотивації заклав те, що службового розслідування відносно позивача не проводилося, пояснення щодо невиконання ним завдання не відбиралися. Доказів про ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом №62 від 31.05.2022 суду не надано.
Так, відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 № 608 (далі як і раніше – Порядок № 608), службове розслідування не призначається, зокрема, якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.
Отже, проведення службового розслідування не є обов`язковою передумовою для притягнення військовослужбовця навіть до дисциплінарної відповідальності. Призначення службового розслідування є правом, а не обов`язком особи, яка ухвалює рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
З матеріалів справи вбачається і це було очевидним на час прийняття оспореного рішення відповідачем, а саме невиконання наказу (про вибуття у населений пункт Спірне) групою осіб, серед яких був позивач, тому заслуговують на увагу доводи сторони відповідача, що сенсу проводити розслідування не було, позаяк вина військовослужбовців є очевидною, матеріальна шкода відсутня, підстави для невиконання наказу позивачем не озвучувались і на розгляд суду не надавались. 
Підтвердженням оголошення наказу про вибуття у населений пункт Спірне та відмови від виконання вказаного наказу є пояснення військовослужбовців, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також, рапорт начальника групи персоналу капітана ОСОБА_2 , яким суд першої інстанції правової оцінки не надав та не викликав таких в якості свідків (а.с. 121, 176-184 т.1).
За наведених обставин апеляційний суд погоджується із тим, що у відповідача були правові підстави для прийняття наказу від 31.05.2022 за № 62 без проведення службового розслідування.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 13 червня 2024, справа № 420/9472/23.
З приводу доводів сторони відповідача про пропуск строку звернення до суду із покликанням на те, що за результатами оспорюваного наказу позивачу не виплачувалась додаткова винагорода і премія за травень 2022, отже позивач знав про факт невиплати йому грошових коштів у червні 2022, оскільки військовослужбовці отримують грошове забезпечення в поточному місяці за попередній та відповідно мав дізнатись на підставі якого наказу він позбавлений зазначених виплат.
Суд апеляційної інстанції вважає такі доводи безпідставними та зазначає наступне, що невиплата премії та додаткової винагороди через дисциплінарне стягнення, про яке працівник не був офіційно повідомлений, що вбачається з матеріалів справи, не означає автоматичного початку перебігу строку звернення до суду. 
Так, на думку суду, підставою для дисциплінарного стягнення є наказ, який мають належним чином довести до особи, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Відсутність виплати премії та додаткової винагороди може бути моментом, коли працівник дізнався про порушення права (невиплату грошей, грошового утримання), але це не підміняє собою офіційну процедуру притягнення до дисциплінарної відповідальності. 
Таким чином, якщо вказані грошові виплати не проведені, але наказ про дисциплінарне стягнення не був доведений до відома особі, то це свідчить про порушення процедури роботодавцем, в даній ситуації В/Ч, що й послужило підставою для поновлення строку звернення до суду, однак відсутні підстави для залишення позову без розгляду.
Врешті доводи апеляційної скарги на суть прийнятого рішення не впливають, а тому таким не надається детальна оцінка.
Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
З огляду на вказане, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову в задоволенні позовних вимог.
Судові витрати розподілу не підлягають виходячи зі спірних правовідносин та вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_4 задовольнити.
Скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі №260/116/25 та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	М.А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 23.03.2026.