Справа № 761/17169/23
Провадження №1-кп/761/2569/2026 
В И Р О К 
іменем України
07 квітня 2026 року 
Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю :
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia) кримінальне провадження № 42016000000002832 від 12.10.2016 року, за обвинуваченням: 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ракитне, Ракитнянського району, Белгородської області, РСФСР, колишній суддя Севастопольського апеляційного адміністративного суду, громадянина України, освіта вища, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України (в редакції закону № 1183-VII),
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5  будучи громадянином України вчинив державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином у країни на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, а саме: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, з метою заподіяння шкоди територіальній цілісності України та становлення і зміцнення окупаційної влади на території Автономної Республіки Крим, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов?язок громадян України захищати, незалежність та територіальну цілісність України, порушуючи присягу судді в частині неупередженого, незалежного, справедливого та кваліфікованого здійснення правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, та не вчинення дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя, громадянин України ОСОБА_5 , будучи суддею та відповідно до Постанови Верховної Ради України № 532-VI від 18.09.2008 займаючи посаду судді Севастопольського апеляційного адміністративного суду безстроково, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань, життєвого та професійного досвіду для розуміння факту здійснення підривної діяльності проти України представниками, у тому числі незаконно утворених судових органів та органів державної влади Російської Федерації та неможливість відправлення правосудля на підставі законодавства іноземної держави, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в утворення та функціонування в АР
Крим системи незаконних судових органів Російської Федерації, вчинив дії щодо надання допомоги у здійсненні підривної діяльності проти України.
Зокрема, достовірно знаючи про тимчасову окупацію Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя ОСОБА_5 , будучи громадянином України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим та Російської Федерації щодо приєднання території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації, усвідомлюючи, що так званий «Двадцать первый арбитражный апелляционный суд», відповідно до положень ст. 64 Конвенції є незаконно створеним органом, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, перебуваючи в м. Севастополі упродовж лютого - грудня 2014 року продовжив роботу у складі незаконного органу судової влади Російської Федерації на території АР Крим на посаді так званих «громадян, які заміщають посади суддів судів, що діють на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя», внаслідок чого у призначений подальшому указом президента російської федерації № 786 від 19.12.2014 був на посаду судді незаконно утвореного «Двадцать первого арбитражного апеляционного суда», чим надав допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч. 5 ст. 9 «Федерального Конституційного Закону» Російської Федерації № 6-ФК3 «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб?єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 , діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, розуміючи незаконність дій, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, керуючись нормами Арбітражного процесуального кодексу РФ, перебуваючи в приміщенні так званого «Двадцать первого арбітражного апелляционного суда» по вул. Суворова, буд.21 м. Севастополь, Автономна Республіка Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, керуючись нормами законодавства Російської Федерації 16.02.2014, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ухвалив рішення у справі № 801/7862/13-а, 16.05.2014, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ухвалив рішення у справі № 801/772/14, 19.05.2014, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ухвалив рішення у справі № 801/5561/13-а, 10.06.2014, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ухвалив рішення у справі № 801/10860/13-a, 30.06.2014, точний час досудовим розслідуванням встановлено, ухвалив рішення у справі № 801/772/14, 21.07.2014, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ухвалив рішення у справі № 801/10147/13-a, 02.09.2014, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ухвалив рішення у справі № 2a-6869/12/0170/3, чим надав допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації.
Допомога ОСОБА_5 іноземній державі та її представникам у переході судів АР Крим на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації, сприяння окупаційним органам влади у придушенні спротивів окупації півострова з боку громадян України на території Автономної Республіки Крим та допомога у впровадженні практики переслідування осіб, що перебувають під захистом призвели до забезпечення належного функціонування незаконно створених судових органів та посилили заходи тимчасової окупації півострова.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції від 08.04.2024 року № 1183-VII) - державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, а саме: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Оскільки судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), остання показань суду не надавала, при цьому заяв та клопотань на адресу суду також від останньої не надходило.
Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в місті Києві.
Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_5 до слідчого (прокурора), суду, направлених їй повідомлень з приводу її прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що вона мала підстави усвідомлювати, що проти неї розпочато кримінальне провадження, вона отримала чи мала б отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мала можливість бути обізнаною із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самим захисника; в) бути присутнім в судовому засіданні і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безплатно. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, ОСОБА_5 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останньої. Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.
Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою він не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна.
Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом.
Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Прокурор у судовому засіданні обставини, визначенні в обвинувальному акті підтримав у повному обсязі, в обґрунтування винуватості обвинуваченої зазначив, що подані письмові докази підтверджують протиправність злочинних дій ОСОБА_5 , а кваліфікація кримінального правопорушення є вірною для того, щоб довести винуватість ОСОБА_5 поза розумним сумнівом.
Відтак, прокурор просив суд визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції закону № 1183-VII) та призначити йому покарання у виді 13 років позбавлення волі.
Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia) ОСОБА_5 , який показань суду не надавав, та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.
Відповідно до ухвали суду 20.08.2024 року постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції закону № 1183-VII).
Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.
Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої обвинувачений над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.
У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
Водночас, це кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в місті Києві.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 просив суд врахувати особу обвинуваченого, обставини, надати оцінку доказам, що досліджені судом на предмет їх належності та допустимості, та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, а саме визнати ОСОБА_5 невинуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорущення
Так, судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного провадження, що тимчасова окупація з боку російської федерації частини території України - АР Крим, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20.02.2014, а також анексія з боку російської федерації цієї частини території України є загальновідомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами російської федерації, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України в АР Крим, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, скоєного внаслідок прийняття таких актів; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.
Постановою Ради Федерації Федеральних Зборів російської федерації «Про використання Збройних Сил російської федерації на території України» від 01 березня 2014 року № 48-СФ за результатами звернення президента російської федерації, виходячи з інтересів безпеки життя громадян російської федерації, особового складу військового контингенту ЗС російської федерації, що дислокується на території України (АР Крим), надано згоду президенту російської федерації на використання ЗС російської федерації на території України.
06.03.2014 Верховною Радою АР Крим прийнята Постанова «Про проведення загальнокримського референдуму». Указом Президента України від № 261/2014 від 07.03.2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2014 від 14.03.2014 визнана неконституційною.
11.03.2014 Постановою Верховної Ради АР Крим прийнята «Декларація», якою проголошено АР Крим «суверенною державою» - «Республікою Крим». Указом Президента України від 14.03.2014 № 296/2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2014 від 20.03.2014 визнана неконституційною.
Постановою Верховної Ради України від 15.03.2014 № 891-VII Верховна Рада АР Крим розпущена.
17.03.2014 представники розпущеної «Верховної Ради АР Крим» прийняли Постанову № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а також Постанову 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», за якою вищим органом влади «Республіки Крим» є «Державна рада Республіки Крим».
18.03.2014 «Державна рада Республіки Крим» підписала «Договір» між рф та «Республікою Крим» про прийняття до рф «Республіки Крим», та утворення у складі РФ нових суб`єктів, який вже 19 березня рішенням Конституційного Суду рф визнаний таким, що відповідає Конституції рф, 20.03.2014 його ратифікувала більшістю голосів Держдума рф, а 21.03.2014 - Рада Федерації Федеральних Зборів рф, відтак цей «Договір» набрав чинності 21.03.2014.
11.04.2014 «Державна рада Республіки Крим» прийняла «Конституцію Республіки Крим» як суб`єкта рф.
Верховною Радою України 15.04.2014 прийнято Закон України № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), за яким перебування підрозділів ЗС рф на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку рф.
Крім того, Верховною Радою України 21.04.2015 прийнято Постанову № 337-VIІI «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку РФ на території АР Крим 20.02.2014, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.
Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» від 27.03.2014 №68/262, «референдум», проведений в АР Крим 16.03.2014, визнано таким, що не має законної сили і не може бути основою для зміни статусу АР Крим.
Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)» від 19.12. № 71/205 та від 19.12.2017 № 72/190, «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів» від 17.12.2018, «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь, Україна» від 22.12.2018 послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку рф внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим - підтверджено невизнання її анексії.
Вказані та інші аналогічні за оцінками вказаних подій резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Закон України №1207-VII, постанови Верховної Ради України є нормативно-правовими актами, що становлять частину законодавства України.
На підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції закону № 1183-VII), стороною обвинувачення надано наступні докази, які безпосередньо досліджені судом, а саме :
- Оригінал письмового повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 22.05.2015;
- Оригінал супровідного листа ОСОБА_5 від 22.05.2015 N? 26/3- 27027-14;
- Оригінал повістки про виклик ОСОБА_5 від 11.06.2015, від 25.05.2016, від 10.06.2016, від 22.06.2016;
- Копія листа до ТОВ «Нова Пошта» від 18.03.2015 N? 26/3-27027-14 про надання інформації щодо здійснення доставки товарів, листів, посилок, документів тощо на територію АР Крим та м. Севастополя;
- Копія листа ТОВ «Нова Пошта» від 01.04.2015 N? 269-15 щодо неможливості обслуговування територій АР Крим та м. Севастополя;
- Оригінал листа Українського державного підприємства поштового зв?язку «Укрпошта» від 19.11.2015 N? 122-06-671 про неможливість доставки відправлень, у тому числі із вкладенням повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, викликів до слідчого відділу прокуратури на територію АР Крим та м. Севастополь;
- Копія договору від 09.03.2016 N? 50-451 між Київською міською дирекцією УДПЗ «Укрпошта» та Генеральною прокуратурою України;
- Копія листа до «Експрес-пошта Pony Express» від 22.05.2015 N? 26/3-27027-14 про здійснення доставки повідомлень про підозру на територію АР Крим та м. Севастополя;
- Копія листа до «Експрес-пошта Pony Express» від 29.09.2016 N? 26/3-33326-15 про надання інформації щодо здійснення доставки товарів, листів, посилок, документів тощо на територію АР Крим та м. Севастополя;
- Копія листа Експрес-пошти від 29.09.2016 N? 2102 щодо неможливості обслуговування територій АР Крим та м. Севастополя Копії оголошень в газеті «Урядовий кур?єр» від 11.06.2016 N? 110, від 23.06.2016 N? 117, від 22.11.2018 N? 220 про виклик для допиту у якості підозрюваного у кримінальному провадженні;
- Копія доручення голові СБУ від 26.05.2015 N? 26/3-27027-14 про встановлення фактичного місцезнаходження підозрюваних осіб, забезпечення їх явки;
- Копія листа СБУ від 03.06.2015 N? 14/5/2-5754нт про неможливість виконання доручення;
- Копія листа голові СБУ від 17.08.2015 № 27027-14 про організацію розшуку підозрюваних суддів;
- Копія листа СБУ від 16.09.2015 N? 14/5/2-9713 про виконання Доручення;
- Оригінал супровідного листа голові Верховного суду України від 10.07.2015 N? 26/3-27027-14 з додатком (оригінал подання до Верховної Ради України про надання згоди на затримання судді Севастопольського апеляційного адміністративного суду підозрюваного та обрання стосовно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою);
- Оригінал листа Верховного Суду України від 25.03.2016 N? 29.03.2016;
- Лист до реєстраційної служби ГУ юстиції в м. Києві від 25.08.2015 N? 26/3-27027-14 з додатком;
- Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна;
- Оригінал клопотання від 06.08.2015 № 26/3-27027-14 про арешт майна ОСОБА_5 ;
- Оригінал ухвали Печерського районного суду від 13.08.2015 у справі N? 757/28296/15-к про арешт майна ОСОБА_5 ;
- Копія запиту до адміністрації Президента України від 02.09.2016 N? 26/3-33326-15 щодо надання інформації про вихід з громадянства України колишніх суддів АР Крим та м. Севастополя;
- Копія листа адміністрації Президента України від 28.09.2016 N? 03-01/3021;
- Копія листа голові Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 13.09.2016 N? 26/3-33326-15 щодо надання копій паспортів громадянина України колишніх суддів АР Крим та м. Севастополя Копія листа Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 06.10.2016 N? 19-9785/16;
- Копія запиту до ВРУ від 12.09.2016 № 26/3-33326-15 про надання постанови від 21.04.2015 N? 337-VIII «Про заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків»;
- Копія листа Верховної Ради України від 15.09.2016 N? 12/14-472 (216 494) з додатками (копією постанови Верховної Ради України від 21.04.2015 N? 337-VIII «Про заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» та копією заяви Верховної Ради України»);
- Копія листа до Державної фіскальної служби України від 26.05.2015 N? 26/3-27027-14 про надання інформації про наявні у колишніх суддів АР Крим та м. Севастополя, яким оголошено про підозру, будь-які рахунки в банках, рухоме, нерухоме майно;
- Копія листа Державної фіскальної служби України від 02.06.2015 N? 13130/5199-99-11-02-03-16;
- Копія постанови Верховної Ради України від 08.07.2005 N? 2789-IV «Про обрання суддів»;
- Копія постанови Верховної Ради України від 18.09.2008 № 532-IV «Про обрання суддів»;
- Копія листа до Верховної Ради України від 09.09.2016 № 26/3-33326-15 щодо надання копій постанов про звільнення суддів АР Крим та м. Севастополя;
- Копія листа апарату Верховної Ради України від 15.09.2016 № 12/14-473 (216 514) з додатком (постановою Верховної Ради України від 19.04.2016 N? 1286-VIII «Про звільнення судді»);
- Копія анкети отримувача паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_5 ;
- Вимога ДІАЗ МВС України від 17.06.2015;
- Копія листа Департаменту контррозвідки СБУ від 14.06.2016 № 2/218-22047;
- Доручення заступнику начальника ГУ СБУ в АР Крим від 08.06.2017 N? 26/3-259вих17 щодо встановлення фактичного місця перебування;
- Копія листа ГУ СБУ в АР Крим від 19.06.2017 N? 76/1/3-3302 про виконання доручення;
- Копія листа до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 25.05.2015 N? 26/3-27027-14 щодо ініціювання питання про звільнення судді з посади з підстав порушення присяги;
- Копія листа Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 06.10.2015 № 8вк-4067/15 про відкриття дисциплінарного провадження;
- Копія листа до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 09.09.2016 № 26/3-33326-15;
- Копія листа Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 21.09.2016 № 27-9450/16 про надання копії рішення рекомендувати Вищій раді юстиції звільнити суддів АР Крим та м. Севастополь;
- Копія рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України № 3009/дн15 від 10.11.2015 щодо рекомендації Вищій раді юстиції звільнити суддів АР Крим та м. Севастополь;
- Копія листа до Вищої ради юстиції від 09.09.2016 № 26/3-33326-15;
- Копія листа Вищої ради юстиції від 20.09.2016 № 9887/0/9-16;
- Копія рішення Вищої ради юстиції від 24.12.2015 № 1206/0/15-15 «Про внесення подань Президентові України та до Верховної ради України про звільнення суддів Автономної Республіки Крим і м. Севастополя»;
- Копія листа до Верховної Ради України від 03.02.2015 № 26/3-27027- 14;
- Копія листа Верховної Ради України від 24.02.2015 № 13-177вх-15 з додатком;
- Копія запиту до Верховної Ради України від 01.04.2015 № 26/3-27027- 14;
- Копія листа Керівника Апарату Верховної Ради України;
- Копія запиту до Адміністрації Президента України від 03.02.2015 № 26/3-27024-14;
- Копія листа Адміністрації Президента України від 20.03.2015 № 45-01/135 з додатком (список осіб, які були призначені (переведені) Указами Президента України на посади суддів судів АР Крим та м. Севастополь, довідка про документи Адміністрації Президента України за 1991-1998 роки);
- Копія запиту до Адміністрації Президента України від 01.04.2015 N? 26/3-27027-14;
- Копія листа Адміністрації Президента України від 27.04.2015 N? 45-01/206 з додатком (список осіб, які були призначені (переведені) Указами Президента України на посади суддів судів АР Крим та м. Севастополь, довідка про документи Адміністрації Президента України за 1991-1998 роки);
- Копія запиту до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 03.02.2015 N? 26/3-27027-14;
- Копія листа Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 16.02.2015 N? 18-2153/15 з додатками (Копії листів Державної судової адміністрації України від 19.01.2015 N? 8-395/15 та Вищої ради юстиції від 12.01.2015 N? 112/0/9-15 щодо переліку суддів судів АРК та м. Севастополя, які подали на розгляд заяви про звільнення за власним бажанням) Лист Державної судової адміністрації України від 19.01.2015 N? 8- 395/15;
- Копія протоколу огляду від 02.02.2015;
- Копія протоколу огляду інтернет-видань від 07.04.2015 з фото-таблицями та додатками:
- Копія Наказу Президента Російської Федерації від 13.11.2014 N? 719 «Про призначення суддів федеральних судів» (арк. 61 - 75);
- Копія Наказу Президента Російської Федерації від 19.12.2014 N? 786 «Про призначення суддів федеральних судів» » (арк. 76 - 88);
- Копія Наказу Президента Російської Федерації від 16.03.2015 N? 135 «Про призначення суддів федеральних судів і представительств Президента Російської Федерації і кваліфікаційних колегій суддів суб?єктів Російської Федерації» (арк. 89 -115);
- Копія Наказу Президента Російської Федерації від 02.01.2015 N? 4 «Про призначення суддів федеральних судів і представительств Президента Російської Федерації в кваліфікаційних колегіях суддів суб?єктів Російської Федерації і про затвердження складу президіуму Дальносхідного окружного воєнного суду» (арк. 116 - 131);
- Копія протоколу огляду інтернет-видань від 08.04.2015 3 додатками:
- Копія Федерального Конституційного Закону Російської Федерації від 21.03.2014 N? 6-ФКЗ «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим і утворення в складі Російської Федерації нових суб?єктів - Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя» (арк. 134 - 171);
- копія Федерального Конституційного Закону Російської Федерації від 23.06.2014 N? 154-ФЗ «Про створення судів Російської Федерації на територіях Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя і про внесення змін в окремі законодавчі акти Російської Федерації (арк. 172-193);
- копія Федерального Конституційного Закону Російської Федерації від 23.06.2014 N? 10-ФК «Про створення Двадцять першого арбітражного апеляційного суду і про внесення змін в Федеральний Конституційний Закон «Про арбітражні суди в Російській Федерації» (арк. 194 -196);
- копія постанови пленуму Верховного Суду Російської Федерації від 23.12.2014 «Про день початку діяльності федеральних судів на територіях Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя» (арк. 197 -198);
- копія постанови пленуму Верховного Суду Російської Федерації від 26.12.2014 «Про утворення персональних складів президіумів Верховного Суду Республіки Крим, Севастопольського міського суду, Двадцять першого арбітражного апеляційного суду, Арбітражного суду Республіки Крим і Арбітражного суду міста Севастополя» (арк. 199 -200).
- Копія запиту до Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 18.06.2015 N? 26/3-27027-14;
- Копія листа Національної комісії, яка здійснює державне регулюванняу сфері енергетики від 25.06.2015 з додатком (копія ухвали Севастопольського апеляційного суду від 10.06.2014) адміністративного суду;
- Копія запиту до Державної реєстраційної служби від 18.06.2015 N? 26/3-27027-14 України;
- Копії листів Міністерства юстиції України від 06.07.2015 N? 17819-0-26-15-194 та від 16.07.2015 N? 17819-0-26-15-194/2;
- Копія листа Державної реєстраційної служби України від 10.08.2015 N? 85/04-24-15 з додатками (копії ухвал Двадцять першого арбітражного апеляційного суду від 16.02.2014 та 23.06.2015);
- Копія запиту до Національної комісії, яка здійснює державне 27027-вання у сфері ринків фінансових послуг від 18.06.2015 N? 26/3- Оригінал листа Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 30.06.2015 з додатками (копії ухвал Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2014 та від 30.06.2014);
- Копія запиту до Міністерства оборони України від 18.06.2015 N? 26/3- 27027-14;
- Копія листа Міністерства оборони України від 03.07.2015 N? 298/5/515 з додатками (копії ухвал Двадцять першого арбітражного апеляційного суду від 22.01.2015 та 18.02.2015);
- Копія запиту до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України від 18.06.2015 N? 26/3-27027-14;
- Копія листа Міністерства економічного розвитку та торгівлі України від 26.06.2015 N? 2431-03/20939-05 з додатком (копія ухвали Двадцять першого арбітражного апеляційного суду від 02.09.2014);
- Копія запиту до Державної фіскальної служби від 18.06.2915 N? 26/3- 27027-14;
- Копія листа Державної фіскальної служби з додатком (копія ухвали Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2014);
- Копія запиту до Державної фіскальної служби від 18.06.2915 N? 26/3- 27027-14;
- Копія листа Державної фіскальної служби від 20.07.2015 N? 17488/99-99-10-04-01-16 з додатком (ухвала Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2014);
- Оригінал клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;
- Копія ухвали Печерського районного суду м. Києва від 17.05.2018;
- Копія листа до Заступнику начальника Головного управління СБ України в АР Крим (з місцем дислокації в м. Херсон) від 21.05.2019 № 26/2-33326-15.
Положеннями ст. 62 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Відповідно до змісту статті 92 КПК України, обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна встановити об`єктивну істину та на неї покладається обов`язок доказування, доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.
Колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначено, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.
Склад злочину це сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільне небезпечне діяння, як конкретний злочин, передбачений кримінальним законом.
Об`єктивними ознаками злочину є об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єктивними суб`єкт і суб`єктивна сторона.
Відсутність хоча б однієї з цих ознак, складу злочину не утворюють.
Відповідно до ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції закону № 1183-VII) Державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України карається позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років.
При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях по справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine заява №39598/03) від 21.10.2011, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom) від 18.01.1978 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» («Kobets v. Ukraine») (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» («Avsar v. Turkey»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Так, відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство.
Нормами Закону України «Про громадянство України» визначено підстави і порядок набуття та припинення громадянства України. Зокрема ст. 2 зазначеного Закону встановлено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: в Україні існує єдине громадянство та якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; визнання права громадянина України на зміну громадянства; збереження громадянства України незалежно від місця проживання.
Відповідно до ст.ст. 17-20 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що громадянство України припиняється внаслідок виходу з громадянства України за клопотанням громадянина України та втрати громадянства України внаслідок добровільного набуття повнолітнім громадянином України громадянства іншої держави.
При цьому, вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде його громадянство, якщо вийде з громадянства України та не допускається, якщо особі в Україні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто. Датою припинення громадянства України у всіх випадках є дата видання відповідного Указу Президента України.
Громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання указу Президента України про припинення громадянства України, користується всіма правами і несе всі обов`язки громадянина України.
Згідно із статтею 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною і не є підставою для втрати громадянства України.
Так, ОСОБА_5 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України (в редакції закону № 1183-VII) та залишається громадянином України по теперішній час, незалежно від місця його проживання, та фактичне набуття ОСОБА_5 громадянства російської федерації не впливає на зміст його правових відносин з Україною, за якими вона визнається лише громадянкою України.
Так, з досліджених доказів судом встановлено, що ОСОБА_5 , будучи суддею Севастопольського апеляційного адміністративного суду, маючи при цьому достатній рівень освіти, спеціальних знань, починаючи з березня 2014 року, не склав своїх повноважень судді та не вчинив жодних дій для звільнення його з посади судді.
При цьому, ОСОБА_5 взяв участь у конкурсі на зайняття посади судді «Двадцать первого арбитражного апелляционного суда», процедура якого передбачає в тому числі набуття громадянства російської федерації та в подальшому здійснював «правосуддя» на цій посаді від імені російської федерації без припинення статусу судді.
Крім того, вказані докази свідчать про те, що припинення повноважень ОСОБА_5 , як судді системи судів адміністративної юрисдикції України відбулось саме внаслідок порушення ним законодавства України, що в свою чергу з дослідженим доказами свідчить, що останній вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції закону № 1183-VII).
Обставини здійснення ОСОБА_5 «правосуддя» від імені Російської Федерації на території АР Крим без припинення статусу судді Севастопільського адміністративного апеляційного суду відповідно до законів України як «судді» незаконно створеного судового органу окупаційної влади знайшли своє підтвердження під час дослідження в судовому засіданні письмових доказів та за результатами безпосереднього дослідження судом цих документів.
Також, з наданих доказів убачається, що ОСОБА_5 , обіймаючи посаду судді «Двадцать первого арбитражного апелляционного суда» на окупованій території АР Крим, здійснював «правосуддя» на підставі законодавства Російської Федерації та приймав рішення у справах, що у свою чергу з дослідженими вище доказами свідчить про те, що обвинувачений надав допомогу державним органам РФ у проведенні підривної діяльності проти України та таким чином спричинив шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України.
Таким чином, ОСОБА_5 , будучи громадянином України, маючи достатній рівень спеціальних знань і життєвого досвіду, що підтверджується його кваліфікаційним рівнем підготовки в галузі права як судді, використовуючи під час здійснення «правосуддя» від імені РФ власні теоретичні знання і практичні навички, матеріально-технічну базу, здійснював тривалий час правосуддя від імені РФ.
Більш того, здійснення ОСОБА_5 «правосуддя» від імені Російської Федерації свідчить про порушення ним вимог ст. 65 Конституції України та присяги судді, оскільки його дії забезпечували становлення та зміцнення окупаційної влади Російської Федерації, з метою недопущення контролю української влади на території АР Крим.
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції закону № 1183-VII), поза розумним сумнівом.
Виходячи із вказаного, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_5 своїми умисними протиправними діями, які виразились у державній зраді, тобто діянні, вчиненому умисно громадянкою України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції закону № 1183-VII).
Згідно з ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Так, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
Суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення.
Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обстави, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 111 КК України (в редакції закону № 1183-VII) у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами кримінальних правопорушень.
Крім того, на підставі ч. 2 ст. 55 КК України, враховуючи характер кримінального правопорушення, вчинений суддею, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 додаткаове покарання у виді позбавленням права обіймати посади в органах судової влади.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного взяття його під варту.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.
Даних щодо наявності процесуальних витрат у кримінальному провадженні прокурором не надано.
Керуючись статтями 2, 7, 349, 368 - 371, 373, 374, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції закону № 1183-VII) та призначити йому покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в органах судової влади строком на 3 (три) роки.
Обрати відносно  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Строк відбування покарання  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраховувати з дня його затримання.
Арешт, накладений слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва 13.08.2015 року, у справі № 757/28296/15-к, на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 - скасувати.
Речові докази - залишити в матеріалах кримінального провадження.
На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1