08.04.2026  Справа № 363/3991/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2026 року м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участю секретаря Підопригори Х.О., представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгорода у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Державного підприємства «СЕТАМ», державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ємельянової І.О., ОСОБА_3 про визнання електронних торгів недійсними та витребування майна,-
ВСТАНОВИВ:
16.07.2025 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказано позовна заява, в якій позивач просив визнати недійсними результати електронних торгів з реалізації частини житлового будинку з надвірними спорудами, площею 126,20 кв/м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які оформлені Протоколом за №353275 проведення електронних торгів від 20.08.2018 року, витребувати на свою користь частину житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 126,20 кв/м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 із незаконного володіння відповідача ОСОБА_3 , а також стягнути понесені ним судові витрати. 
Так, в обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що він є спадкоємцем після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері – ОСОБА_4 . Спадкова справа відкрита приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Загвоздіною А.М. У померлої було належне їй на праві власності майно – земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,150 га, кадастровий номер 32 218 860 01:03:253:00445. Вказана земельна ділянка отримана ОСОБА_4 через процедуру приватизації, на підставі рішення виконкому Новопетрівської сільської Ради народних депутатів від 19.05.1998 року за №42. Державний акт на право приватної власності на землю від 09.02.1999 року серії 1-КВ за №088029. Оформити на себе спадкове майно позивач не зміг, оскільки ОСОБА_3 звернувся з позовом до Петрівської сільської ради, ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на землю (справа за №363/2317/25). Відповідно до листа приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області – Загвоздіної А.М. від 06.05.2025 року «Щодо оформлення спадщини», нотаріус не може оформити на позивача вищезазначене спадкове майно – земельну ділянку, оскільки ОСОБА_3 надав повідомлення про слухання справи про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на землю у суді. Вимоги ОСОБА_3 ґрунтуються на тому, що він є власником частини житлового будинку з надвірними спорудами, площею 126,20 кв/м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок знаходиться на земельній ділянці та займає її частину. ОСОБА_3 придбав будинок на електронних торгах ДП «Сетам», дата проведення торгів – 20.08.2018 року. Станом на день проведення електронних торгів земельна ділянка належала померлій ОСОБА_4 , а будинок, який розташований на земельній ділянці належав позивачу. Оскільки проведення процедури реалізації будинку проводилось державним виконавцем, у ОСОБА_4 не виникло жодних сумнівів щодо законності проведення вищезазначених торгів. До проведення електронних торгів частини житлового будинку з надвірними спорудами знаходилась у приватній власності позивача, яку він отримав на підставі договору дарування від 19.05.1995 року від своєї матері – ОСОБА_4 . Пізніше, ОСОБА_4 отримала земельну ділянку через процедуру приватизації, на підставі рішення виконкому Новопетрівської сільської Ради народних депутатів від 19.05.1998 року за №42. Земельна ділянка має площу 0,150 га, а будинок 126 кв/м. На частині земельної ділянки знаходиться город та зелені насадження і вона не зайнята будинком. Приватизація земельної ділянки у 1998 році відбулась після набуття позивачем права власності у 1995 році. Тобто, неможливо стверджувати, що позивачу належала земельна ділянка під будинком, оскільки ОСОБА_4 , набула право власності на земельну ділянку вже після набуття позивачем права власності на будинок. Будинок, що був виставлений та реалізований через електронні торги був розміщений на земельній ділянці, що належала на праві власності іншій особі – матері позивача. Зазначена ділянка не була виділена, відокремлена, тобто будинок був незаконно проданий без земельної ділянки, оскільки вона належала іншому власнику. Державний акт на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_4 не був на день проведення торгів визнаний незаконним і станом на сьогодні є чинним. На думку позивача державний виконавець своїми неправомірними діями реалізував на торгах не лише будинок, а і фактично земельну ділянку, що належала іншій особі. Отже, електронні торги проведені всупереч вимогам закону і порушують право власності на земельну ділянку, що належала ОСОБА_4 , відповідно чого порушуються права позивача. Реалізація на торгах будинку з земельною ділянкою, що належить іншій особі привела до відсутності бажаючих його придбати, зниженню ціни. На думку позивача, відповідач ОСОБА_3 безпідставно та незаконно користується земельною ділянкою, він достеменно знав про продаж будинку без земельної ділянки, оскільки це було зазначено в самому лоті. Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_3 не може вважатись добросовісним набувачем.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області 09.09.2025 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
24.09.2025 року від представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Сичова О.О. надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_8 проти позову категорично заперечував, посилаючись на те що позивач, мотивуючи свої позовні вимоги, зазначає про те, що його матері ОСОБА_4 за життя належала 1/2 частка у праві власності на житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 19.05.1995 року ОСОБА_4 подарувала позивачу вказану 1/2 частку у праві власності на житловий будинок. В подальшому, ОСОБА_4 на підставі рішення Новопетрівської сільської ради за №42 від 19.05.1998 року набула у власність земельну ділянку, площею 0, 1499 га., на якій розташований вказаний житловий будинок. 20.08.2018 року належна позивачу 1/2 частка у праві власності на будинок була продана державним виконавцем Вишгородського ВДВС Ємельяновою І.О. на електронних торгах через ДП «СЕТАМ» на користь відповідача ОСОБА_3 26.09.2018 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Загвоздіною А.М. на ім`я відповідача ОСОБА_3 видано свідоцтво про придбання майна з відкритих торгів. У квітні 2025 року ОСОБА_3 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до Петрівської сільської ради і ОСОБА_1 , треті особи – ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , про визнання незаконним та скасування рішення Новопетрівської сільської ради за №42 від 19.05.1998 року про передачу ОСОБА_4 зазначеної земельної ділянки та визнання недійсним виданого їй Державного акту на право приватної власності на землю (справа за №363/2317/25). Після отримання копії позовної заяви ОСОБА_3 у справі за №363/2317/25 та консультацій із адвокатом позивач ОСОБА_1 нібито зрозумів, що електроні торги з продажу спірної 1/2 частки у праві власності на житловий будинок відбулися незаконно. При цьому, позивач вказує на те, що за приписами ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України в діючий редакції, кадастровий номер земельної ділянки є істотною умовою для укладення договору про відчуження житлового будинку, однак, продаж спірної 1/2 частки у праві власності на електронних торгах відбувся без земельної ділянки, на якій розташований цей житловий будинок. За таких обставин, на думку позивача, державний виконавець незаконно реалізував як спірну 1/2 частки житлового будинку так і фактично земельну ділянку, яка належала його матері ОСОБА_4 . Крім того, позивач вказує, що внаслідок реалізації спірної 1/2 частки у праві власності на житловий будинок, були також порушені його права як власника земельної ділянки, яка належала його матері ОСОБА_4 . До того ж, на переконання позивача, продаж на електронних торгах спірної частки у праві власності на житловий будинок, розташований на чужій земельній ділянці, нібито призвів до продажу цієї частки за заниженою ціною, що також порушило його законні інтереси. Відтак, позивач, посилаючись на положення ст. ст. 215, 216 ЦК України, вважає, що електроні торги з реалізації спірної частки мають бути визнані недійсними. Крім того, позивач вказує на те, що відповідач ОСОБА_3 є адвокатом і у 2019 році представляв інтереси ОСОБА_9 під час перегляду Вишгородським районним судом Київської області заочного рішення у справі за №754/6002/16. Дані обставини, на думку позивача свідчать про те, що відповідач ОСОБА_3 на момент участі в електронних торгах достеменно знав про незаконну реалізацію спірної частки, тобто діяв недобросовісно. За таких обставин, позивач просить суд визнати недійсними результати електронних торгів з реалізації спірної 1/2 частки у праві власності на житловий будинок та витребувати цю частку на його користь із незаконного володіння ОСОБА_3 . Однак, наведені доводи позивача не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і суперечать діючому на час проведення електронних торгів законодавству України. Так, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_4 за життя, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Вишгородською державною нотаріальною конторою 23.10.1985 року за №5404, належала 1/2 частка у праві власності на житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому, належна ОСОБА_4 1/2 частка у праві власності на будинок виділена в натурі не була. 19.05.1995 року ОСОБА_4 подарувала своєму сину позивачу по цій справі - ОСОБА_1 вказану 1/2 частку у праві власності на будинок із відповідною часткою у надвірних спорудах на підставі укладеного договору дарування, посвідченого Вишгородською державною нотаріальною конторою 19.05.1995 року та зареєстрованого у реєстрі за №2426. Рішенням Новопетрівської сільської ради за №42 від 19.05.1998 року ОСОБА_4 була надана у приватну власність земельна ділянка, площею 0, 1499 га. за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій був розташований вказаний житловий будинок. 09.02.1999 року Новопетрівською сільською радою народних депутатів на підставі вказаного рішення за №42 від 19.05.1998 року на ім`я ОСОБА_4 видано Державний акт на право приватної власності на землю серії 1-КВ за №088029, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №886. Аналіз наведених обставин вказує на те, що ОСОБА_4 у 1999 році зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку, на якій розміщувався житловий будинок, належний третім особам. 06.03.2012 року даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 3221886001:03:253:0045. 24.11.2008 року Вишгородським районним судом Київської області видано виконавчий лист у справі за №2-271/08 про стягнення із позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 коштів в сумі 72 651,94 грн. Постановою державного виконавця Вишгородського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області від 07.09.2016 року відкрите виконавче провадження за №52115406 з виконання вказаного виконавчого листа. 21.02.2017 року Вишгородським районним судом Київської області видані виконавчі листи у справі за №754/6002/16 про стягнення із позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 коштів в сумі 331 992,37 грн. і 3 313, 12 грн. Постановами державного виконавця Вишгородського районного ВДВС відкриті виконавчі провадження за №53762971 та за №53763083 з виконання вказаних виконавчих листів. Постановою заступника начальника Вишгородського районного ВДВС Матвієнка В.В. від 15.03.2018 року, під час виконавчого провадження було описано та накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 , а саме на спірну 1/2 частку у праві власності на житловий будинок із надвірними спорудами у АДРЕСА_1 . Згодом зазначені виконавчі провадження були зведені в одне провадження за №53780048. В подальшому державний виконавець в межах виконавчого провадження за №53780048 подав до ДП «Сетам» заявку на реалізацію арештованого майна боржника ОСОБА_1 , а саме 1/2 частки у праві власності у житловому будинку у АДРЕСА_1 , із початковою вартістю 413 100 грн. Відповідно до протоколу за №343186 від 05.07.2018 року - проведення електронних торгів з реалізації вказаного майна не відбулися у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів. Відповідно до протоколу за №348115 від 30.07.2018 року - проведення повторних електронних торгів з реалізації вказаного майна за ціною 351 135 грн. не відбулися із-за відсутністю допущених учасників торгів. Відповідно до протоколу за №353275 від 20.08.2018 року переможцем третіх електронних торгів визнано ОСОБА_3 із ціною 289 170 грн. 14.09.2018 року державним виконавцем Вишгородського районного ВДВС Ємельяновою І.О. складено Акт про проведені електроні торги. 26.09.2018 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Загвоздіною А.М., на підставі вказаного Акту державного виконавця Бекірову С.Н. видано свідоцтво, що зареєстровано у реєстрі за №1419. Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Як вбачається із матеріалів справи і не заперечується позивачем він обізнаний про перебування у Вишгородському районному ВДВС виконавчих проваджень з виконання судових рішень про стягнення з нього коштів, про хід цих виконавчих проваджень та реалізацію належної йому спірної частки на електронних торгах. Позивач мотивує свої вимоги тим, що державний виконавець нібито своїми незаконними діями із продажу належного йому майна і за заниженою ціною порушив його законні інтереси. Разом з цим, позивачем всупереч приписам ч. 1 ст. 81 ЦПК України не було надано жодних доказів на підтвердження оскарження ним будь-яких можливих неправомірних дій та рішень державного виконавця у встановлену Законом порядку, а також про визнання таких дій та рішень державного виконавця незаконними компетентним органом або судом. Вимоги позивача про визнання недійсними результатів електронних торгів із посиланням на можливі неправомірні дії державного виконавця безумовно не є належним способом захисту можливо порушеного права, а тому не підлягають задоволенню. Крім того, неспроможними є доводи позивача про неприпустимість реалізації у 2018 році права на ідеальну частку у праві власності на житловий будинок без кадастрового номеру земельної ділянки, на який розташований це будинок. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Отже, житловий будинок, як окремий об`єкт нерухомого майна, і речові права у вигляді ідеальної частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, не є тотожними речами. Частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна. За таких обставин необґрунтованими є доводи позивача про незаконність продажу з електронних торгів належної йому частку у праві спільної часткової власності у житловому будинку без зазначення кадастрового номеру земельної ділянки із посиланням на положення ст. 120 ЗК України і ст. 377 ЦК України (навіть у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки дані норми регламентували виключно питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок в цілому, як окремого об`єкту. Разом з цим, як вбачається із матеріалів справи спірна частка у праві власності на житловий будинок була продана на користь ОСОБА_3 з електронних торгів у порядку і на виконання судових рішень про стягнення із ОСОБА_1 на користь третіх осіб грошових коштів. Вирішуючи питання про витребування майна, важливо перевірити добросовісність, насамперед, набувача цього майна, у тому числі те, чи знав або міг знати такий набувач про недобросовісну поведінку продавця. Разом з цим, відповідач ОСОБА_3 переконаний в тому, що державний виконавець, виступаючи як продавець, передавши на реалізацію через електроні торги спірну частку у праві власності на будинок, діяв добросовісно, виключно в межах своїх повноважень і згідно чинного на той час законодавства. Так само, підготовка і продаж цієї частки організатором електронних торгів ДП «СЕТАМ» відбулися із повним дотриманням вимог Порядку реалізації арештованого майна. Відтак, відповідач ОСОБА_3 , безумовно є добросовісним набувачем спірної частки у праві власності на будинок. Посилання позивача на те, що відповідач ОСОБА_3 має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю і представляв інтереси одного із стягувачів - ОСОБА_9 під час перегляду заочного рішення суду у серпні 2019 року - є неспроможними, оскільки ОСОБА_3 категорично стверджує, що на момент участі в електронних торгах він володів лише інформацією, яка була розміщена в інформаційному повідомленні ДП «СЕТАМ» щодо лоту (спірної частки у праві на житловий будинок), не був знайомий із сторонами судових спорів та виконавчих проваджень і відповідно не приймав будь-якої участі у судових спорах та у виконавчих провадженнях. Лише у серпні 2019 року ОСОБА_11 , дізнавшись із відкритих джерел, що ОСОБА_3 є адвокатом, звернувся до нього із прохання надати правову допомогу у справі про перегляд заочного рішення суду. 
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 
Представник позивача Пономаренко А.Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 проти вимог ОСОБА_1 категорично заперечував, посилаючись на обставини та факти, викладені його представником у відзиві на цей позов.
Представник відповідача ДП «СЕТАМ» та відповідач - державний виконавець Ємельянова І.О. про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду не прибули, причини неявки суду не повідомили, жодних заяв, клопотань суду не спрямовували.
Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності вказаних осіб.
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд дійшов наступного:
Згідно ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у спосіб визначений ст. 16 даного Кодексу.
У свою чергу, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Так, на підставі наданих сторонами суду письмових доказів, судом встановлено, що відповідно Договору дарування від 19.05.1995 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 1/2 частку житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель в АДРЕСА_2 , загальною площею 126,20 кв.м., яка належала їй на підставі Свідоцтва про прав на спадщину, виданого державною конторою 23.10.1985 року за №5404, а також на підставі довідки Новопетрівської сільської ради від 17.05.1995 року за №1005.
На підставі рішення Новопетрівської сільської ради за №42 від 19.05.1998 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам» вирішено надати земельну ділянку, загальною площею 0,1499 га за адресою АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_4 , на підставі чого видано Державний акт на право приватної власності на землю серії 1-КВ за №088029 від 09.02.1999 року.
Згідно довідки про присвоєння кадастрового номера земельної ділянки за №371 від 06.03.2012 року - земельній ділянці за вищевказаною адресою, землевласником якої зазначено ОСОБА_4 присвоєний кадастровий номер 32 218 860 01:03:253:0045.
З Витягу про реєстрацію в Садковому реєстрі за №80602264 від 26.03.2025 року вбачається внесення реєстраційного запису на підставі реєстрації спадкової справи після смерті ОСОБА_4 .
Листом приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області – Загвоздіною А.М. від 06.05.2025 року за №45/02-14 повідомлено ОСОБА_1 про зупинення оформлення спадщини, у зв`язку зі зверненням ОСОБА_3 до нотаріуса Загвоздіної А.М. із заявою про зупинення оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 , оскільки він має намір оскаржувати видачу документів про право власності на майно померлої та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 повідомлено нотаріуса про звернення ним до суду.
Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження за №53762971 від 13.04.2017 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа за №754/6002/16, виданого 21.02.2017 року Вишгородським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 заборгованість в розмірі 331 992,37 грн.
Постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні за №53762971 від 15.03.2018 року заступником начальника Вишгородського ВДВС постановлено описати та накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_1 , а саме на: частину житлового будинку з надвірними спорудами, місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; частинужитлового будинку з надвірними спорудами, будинок цегляний, критий шифером, збудований 1962 року, загальною площею 126,20 кв/м., жилою площею 74,6 кв/м. 
Відповідно до протоколу за №343186 проведення електронних торгів від 05.07.2018 року не відбулось у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів. Повторні торги призначено на 30.07.2018 року о 09 годині, але відповідно протоколу за №348115 проведення електронних торгів від 30.07.2018 року не відбулось у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів. Повторні торги (треті) призначено на 20.08.2018 року о 09 годині. 
Відповідно до протоколу за №353275 проведення електронних торгів від 20.08.2018 року – торги відбулися, переможець ОСОБА_3 Реєстраційной номер лота: 296030 - частка житлового будинку, з надвірними спорудами, площею 126,20 кв/м., що знаходиться в АДРЕСА_1 . Продавець: Вишгородський районний ВДВС.
Відповідно Акту державного виконавця про проведені електронні торги від 14.09.2018 року - на веб-сайті електронних торгів, які проводилися ДП «СЕТАМ», розмішено інформаційне повідомлення, відповідно до якого реалізацію частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 призначено на 05.07.2018 року о 09 годині. 
Зі свідоцтва від 26.09.2018 року вбачається, що приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Загвоздіною А.М. посвідчено, що ОСОБА_3 належить на праві власності майно, загальною вартістю 289 170 грн., що складається з: частки в праві на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що раніше належала ОСОБА_1 (а.с.22).
З листа Державного підприємства «СЕТАМ» вбачається, що на підставі заявки Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відбулось формування лоту на електронному аукціоні з реалізації арештованого майна: частини житлового будинку з надвірними спорудами, площею 126,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Документи ДП «СЕТАМ» за 2015-2021 роки, зокрема, документи, що формують справу лоту за період 2015-2019 років вилучені для знищення. (а.с.25).
Крім того, згідно рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05.02.2026 року у цивільній справі за №363/2317/25 за позовом ОСОБА_3 до Петрівської сільської ради, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на землю, задоволено позовні вимоги, визнано незаконним та скасовано рішення Новопетрівської сільської ради за №42 від 19.05.1998 року про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,1499 га, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221886001:03:253:0045 та визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії 1-КВ за №088029, виданий Новопетрівською сільською радою народних депутатів 09.02.2009 року на ім`я ОСОБА_4 та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №886. Зазначене рішення не набрало законної сили, оскільки оскаржується в установленому законом порядку.
Так, Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Стаття 18 зазначеного Закону вказує на те, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).
У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
При цьому стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.
Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» - звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.
Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.
У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються, зокрема, якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріал стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди, ідентифікатор закінченого будівництвом об`єкта (для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до проведення опису). Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.
Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.
Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.
Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.
Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.
Стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» наголошує, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. 
Так, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (ст. ст. 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року за №2831/5 (далі - Порядок).
Згідно з зазначеним Порядком - електронні торги це продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.
Відповідно до п. п. 3, 4 розд. II Порядку виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзац. 3-16 п. 2 цього розділу.
Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі організатору. Начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який становить не більше трьох робочих днів, а у разі, якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх подав, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна.
Відповідно до п. 3 рожд. III Порядку - організатор вносить до Системи інформацію про майно та формує лот торгів (інформаційне повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною)) на підставі отриманої ним заявки не пізніше ніж на третій робочий день з дати її отримання. Лот вноситься за типом, найменуванням, категорією відповідно до класифікації, яка підтримується Системою, що забезпечує вільний та прямий пошук за відповідними пошуковими критеріями (вид майна, назва, модель, регіон зберігання, стартова ціна, номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчого провадження тощо).
Аналіз змісту вищезазначеного Порядку реалізації арештованого майна дає підстави для висновку про те, що на організатора торгів не покладається обов`язок письмово повідомляти боржника у виконавчому провадженні про призначення торгів і подальший перебіг торгів, а також пересвідчуватися в отриманні таких повідомлень боржником. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.07.2020 року у справі за №332/3368/17.
Зі змісту висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі за №922/3537/17 слідує, що об`єктом захисту виступає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. 
При цьому сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому крім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання торгів недійсними. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі за №750/10099/18.
Так, згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 6 ст. 203 цього Кодексу.
Відчуження майна з електронних торгів за своєю правовою природою є угодою купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною на підставі приписів цивільного законодавства про недійсність правочину (ст. ст. 203, 215 ЦК України).
З урахуванням ч. 1 ст. 215 ЦК України - підставами недійсності укладеного за результатами електронних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами торгів, а підставами для визнання електронних торгів недійсними є порушення вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком за №2831/5. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02.04.2024 року у справі за №569/15673/22.
У постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року у справі за №3-242гс16 сформульований правовий висновок про те, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними суди повинні встановити:
- чи відбулося порушення вимог законодавства під час проведення електронних торгів; 
- чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; 
- чи порушені права і законні інтереси позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.
Так, у постанові Верховного Суду України від 29.11.2017 року у справі за №668/5633/14-ц зазначено, що головною умовою, яку повинні встановити суди у такій категорії спорів, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення закону при проведенні торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання торгів недійсними. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18.11.2015 року у справі за №6-1884цс15, від 25.11.2015 року у справі за №6 1749цс15, від 13.04.2016 року у справі за №6-2988цс15, від 29.06.2016 року у справі за №6-370цс16 та у справі за №6-547цс16. При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними можуть бути порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмових повідомлень державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів. 
Верховний суд у постанові від 15.01.2020 року у справі за №367/6231/16-ц вказував на те, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.06.2022 року у справі за №333/1483/20 вказано, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Головною обставиною, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85).
Згідно постанови Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі №924/374/17, під час розгляду позову про визнання публічних торгів недійсними і витребування майна в особи, яка придбала його на торгах, слід надати оцінку тому, чи є порушення, на які посилається позивач, суттєвими та чи вплинули вони на результат торгів. У зв`язку із цим позов про визнання публічних торгів недійсними, пред`явлений особою, права і законні інтереси якої не були порушені внаслідок відступлення від встановленого законом порядку проведення торгів, і обґрунтовані такими обставинами позовні вимоги власника про витребування проданого на торгах майна не можуть бути задоволені.
У постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі №2-79/11 зазначено, що аналіз ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що учасники виконавчого провадження, яким є, у тому числі і заявник, мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до цієї статті державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України за №2658-ІІІ. При цьому, суд врахував, що у своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна. Зокрема, пославшись на те, що приватний виконавець не вжив необхідних дій для встановлення дійсної вартості майна, повторну його оцінку не призначив, апеляційний суд не звернув увагу на те, що виконавець зобов`язаний вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», яким призначення повторної оцінки майна за наведених обставин не передбачено.
Верховний Суд у постанові від 24.12.2021 року у справі за №463/6539/20 встановив, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією приватного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності, здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання на підставі виконавчих документів. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.08.2021 року у справі за №461/4240/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі за №346/79/17.
Так, судом встановлено, що електронні торги з реалізації арештованого майна, а саме: частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , державним виконавцем підготовлено у межах наданих йому повноважень та з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема ст. ст. 56, 57, 61, 62, 63 цього Закону, а також Порядку за №2831/5.
При цьому позивач, будучи обізнаним про свої боргові зобов`язання перед ОСОБА_9 та про наявність виконавчого провадження за №53762971, мав можливість своєчасно ознайомитися з перебігом виконавчих дій, отримувати кореспонденцію, що надходила на його адресу та у разі наявності в нього заперечень - оскаржити дії виконавця у встановлений законом строк, відповідно до вимог ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». В той же час позивач будь-яких дій щодо оскарження постанов державного виконавця та результатів визначення вартості чи оцінки майна, передачі його на реалізацію не вчинив.
Доводи позивача про те, що реалізація на електронних торгах будинку з наявністю земельної ділянки, що належить іншій особі призвела до відсутності бажаючих його придбати, до зниження ціни та в кінцевому результаті до його продажу за заниженій вартості правового значення для цієї справи мати не мають, оскільки дії виконавця у виконавчому провадженні та результати визначення вартості й оцінки майна, мають самостійний спосіб оскарження та, відповідно самі по собі, підставою для визнання прилюдних торгів недійсними бути не можуть.
Суд звертає увагу на те, що оцінка майна здійснена в процесі виконання рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист за №754/6002/16 від 21.02.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 заборгованості в розмірі 331 992,37 грн., а відтак, відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» така оцінка може бути оскаржена сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на викладене, посилання позивача на порушення процедури проведення електронних торгів, зокрема в частині заниженої вартість об`єкта, суд до уваги не приймає.
При розгляді зазначеного позову позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б могли свідчити про порушення порядку проведення електронних торгів, а також не доведено обставин, які б свідчили про порушення його прав і законних інтересів при проведенні електронних торгів з реалізації нерухомого майна, а саме частки будинку.
Суд звертає увагу на те, що підставою для визнання торгів недійсними є порушення процедури їх проведення, визначеної Порядком за №2831/5, чого в цій справі не встановлено. 
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд зазначає, що неоскарження учасником виконавчого провадження тих чи інших рішень, дій чи бездіяльності виконавця, а також результатів визначення вартості й оцінки майна, є ознаками недобросовісного користування особою своїми процесуальними правами і не надає такій особі правової переваги і права в подальшому посилатися на ці обставини, як на підставу для визнання проведених торгів недійсними.
Отже, суд доходить висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки позивач свого часу не був позбавлений можливості у визначеному Законом порядку оскаржити результати визначення вартості і оцінки майна, в зв`язку з чим вказані обставини підставою для визнання електронних торгів у цій справі недійсними бути не можуть.
Не погоджується суд і з доводами позивача про неприпустимість реалізації права на ідеальну частку у праві власності на житловий будинок без кадастрового номеру земельної ділянки, на який розташований це будинок. 
Відповідно до ст. 179 ЦК України встановлено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. 
Частиною ч. 1 ст. 181 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Стаття 190 ЦК України вказує на те, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Отже, житловий будинок, як окремий об`єкт нерухомого майна, і речові права у вигляді ідеальної частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, не є тотожними речами. 
Стаття 366 ЦК України передбачено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. 
Відповідно до ч. 1 ст. 363 ЦК України - частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін 
Як зазначено в ч. 1 ст. 178 ЦК України - об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. 
Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладений в постанові від 15.01.2020 року у справі за №367/6231/16-ц, поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна. 
Відповідно до правової позиції Верховного суду, яка наведена у постанові від 23.11.2022 року у справі за №461/4262/17, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що до переліку майна боржника, на яке може бути звернено стягнення шляхом його продажу з електронних торгів, відноситься і частка у нерухомому майні боржника, визначена у встановленому законом порядку як окремий самостійний об`єкт власності і це відповідає вимогам ст. ст. 190, 366 ЦК України. 
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, в даному випадку суд повинен врахувати вказані вище правові висновки Верхового Суду, які є актуальними, підстав для неврахування яких у суду не має.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 202-203, 215, 236, 316-317, 319, 321, 328, 391, 638, 650, 655-656, 658 ЦК України, ст.ст. 76, 89, 263 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року за №2831/5, суд,-
 
УХВАЛИВ:
 
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Державного підприємства «СЕТАМ», державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Ємельянової І.О., ОСОБА_3 про визнання електронних торгів недійсними та витребування майна - відмовити.
 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.
Повний текст рішення виготовлено 08.04.2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .
 
Відповідачі:
 
- Державний виконавець Ємельянова Ірина Олександрівна Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), код ЄДРПОУ: 34961544, адреса: Київська обл., м. Вишгород, вул. Межигірського Спаса, 6.
 
- Державне підприємство "СЕТАМ", код ЄДРПОУ: 39958500, 01001, м. Київ, вул. Стрілецька, буд. 4-6.
 
-  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

 
Головуюча суддя О.П. Дьоміна