Справа № 392/2232/25 
Провадження № 2/392/558/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року        м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Назаренка К. П., розглянувши у письмовому позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Тетяна Валентинівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, 

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни № 30601 від 18.03.2021 таким, що не підлягає виконанню.
Позовна заява обґрунтовується тим, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір та отримано кошти. Протягом строку дії договору позивачем погашено заборгованість за кредитом та проценти за користування кредитом. Претензій до позивача відповідач не пред`являв.
Про вчинення виконавчого напису стало відомо як із її заробітної плати почали стягувати кошти. Після звернення до приватного виконавця їй стало відомо що стягувачем є відповідач.
Позивач не погоджується із зазначеним виконавчим написом, оскільки при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом порушені норми ст. 33 ЗУ "Про нотаріат". При цьому позивач вказує що виплатив всю заборгованість банку та закрив вказані кредитні відносини.
Одночасно з поданням позовної заяви до суду, позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в прохальній частині якої позивач просить суд зупинити стягнення з доходів позивача на підставі виконавчого напису № 30601 від 18.03.2021 вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В. в рамках виконавчого провадження № 65499679.
05.11.2025 ухвалою суду заяву про забезпечення позову задоволено.
Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та прохає їх задовольнити.
Від представника відповідача надійшло заперечення, в якій вона просить повністю відмовити у задоволенні вимог в частині розміру витрат на правову допомогу.
Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів і вважає встановленими наступні обставини.
19.01.2021 приватним виконавцем Золотарьовою Тетяною Валентинівною відкрито виконавче провадження № 65499679 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» заборгованості в розмірі 29'900 грн. Виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису № 30601, вчиненого 18.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В. Позивач не погоджується із правомірністю вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення, отже зазначена заборгованість не є безспірною.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 19.01.2023 Маловисківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 11, вбачається, що ОСОБА_2 при реєстрації шлюбу змінено прізвище на ОСОБА_3 .
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі ЗУПН) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 ЗУПН). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 ЗУПН). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 ЗУПН та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Згідно зі ст. 87 ЗУПН для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (далі КМУ). Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
П.п 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в ЗУПН та Порядку.
Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 ЗУПН).
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Постановою КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:
«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин
2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.
Для одержання виконавчого напису додаються:
а) оригінал кредитного договору;
б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог ст.ст. 87, 88 ЗУПН та Переліку.
Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021р. у справі №910/10374/17, а також подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 12 ЦПК встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі. Міжнародні стандарти у сфері судочинства приділяють значну увагу питанням дотримання принципу змагальності судового процесу. Так, у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо якості судових рішень» міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю. Зв`язок принципів змагальності та рівності, акцентовано також у деяких рішеннях Європейського суду з прав людини.
Так, у справі «Салов проти України» (заява №65518/01, п. 87) Суд зробив висновок, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу («Руїс-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), заява №12952/87, п. 63). У справі «Лазаренко та інші проти України» (№70329/12, п. 37) Суд нагадує, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden), заява №10563/83, п. 24-33) та право на ефективну участь (T. проти Сполученого Королівства (T. v. the United Kingdom), заява №24724/94, п. 83-89). Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією.
Також принцип змагальності, виходячи навіть з етимології терміну, розуміє під собою змагання сторін, в якому суд виступає арбітром. Керуючись принципом диспозитивності (ст. 13 ЦПК) сторони вільно визначають ступінь своєї участі у цивільному процесі, доцільність надання суду власних доказів, міркувань чи заперечень. Якщо одна сторона, хоч і мінімально, обгрунтувала свої вимоги, а інша не те що не спростувала їх, а й навіть не надала формальних заперечень, у суду не залишається іншого вибору як задовольнити вимоги сторони - переможця керуючись принципом змагальності, з обмеженнями, які накладають принципи розумності, доцільності, законності та справедливості. При цьому, твердження про наявність фактів, наведені позивачем, набувають сили доказів за відсутності будь-яких спростувань чи заперечень іншої сторони (ч. 1 ст. 76 ЦПК - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи).
Відповідач та треті особи належним чином повідомленні про розгляд справи. При цьому вони жодного разу на судові повідомлення не відреагували, ніяких заяв, клопотань, заперечень чи інших документів до суду не подавали, окрім відповідача. Останній подав заперечення лише на суму витрат на правову допомогу, нічого не зазначивши щодо суті позовних вимог. Подібна позиція, хоч і не є належним визнанням позову, однак є виявом байдужості та фактичним визнанням безперспективності участі та майбутньої поразки в змагальному процесі.
За таких обставин, суд вважає майже всі фактичні дані, наведені Позивачем, доведеними, оскільки вони в сукупності узгоджуються між собою, не є взаємосуперечливими та підтверджуються матеріалами справи.
Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису порушено порядок його вчинення, а тому позов в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.
Слід зазначити, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються наданими копіями: договору про надання правової допомоги від 29.10.2025, додатка № 1 до договору про надання правової допомоги від 29.10.2025, розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу, квитанцією № 41/25 від 29.10.2025, відповідно якого позивачем отримані послуги з правничої (правової) допомоги на загальну суму 10'000 грн.
Щодо судових витрат.
Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1'816,80 грн та заявив витрати на правничу допомогу в сумі 10'000 грн.
Оцінивши характер спору, обсяг наданих послуг і принцип розумності, враховуючи заперечення відповідача, суд вважає заявлений розмір витрат на правничу допомогу завищеним та визначає їх до відшкодування у сумі 5'000 грн.
Керуючись ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 12, 13, 258, 263, 264, 265, 352, 354 ЦПК України,
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити.
Визнати виконавчий напис № 30601 від 18.03.2021, що вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» заборгованості в розмірі 29'900 грн., таким, що не підлягає виконанню.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 5'000 гривень та сплачений судовий збір у розмірі 1816, 80 грн.
Заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 18.03.2021 № 30601,вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В., (в рамках виконавчого провадження № 65499679, що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьовою Т. В.), які застосовані на підставі ухвали Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 05.11.2025 залишити в силі до вступу рішення в законну силу.
Позивач може оскаржити рішення до Кропивницького апеляційного суду а відповідач подати заяву про його перегляд протягом 30 днів з дня проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів не подані заява про його перегляд чи апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду.
Учасники справи:
- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП», код ЄДРПОУ 41184403, вул. Михайлівська, буд. 15/1, літ.Б, м. Київ;
- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ;
- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Тетяна Валентинівна, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місцезнаходження: вул. Чорновола В`ячеслава, буд. 43, м. Кропивницький Кіровоградської області.

Суддя К. П. НАЗАРЕНКО