ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/2032/25	

Головуючий суддя І інстанції – Петренко О.С.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),
суддів: Шальєвої В.А., Чередниченка В.Є., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 в адміністративній справі № 340/2032/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просила:
- визнати неправомірними дії Головного управління ПФУ в Кіровоградській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи на посаді комірника в ТОВ «Декан» з 01.08.1997 по 19.05.2000;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи на посаді комірника в ТОВ «Декан» з 01.08.1997 по 19.05.2000;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Кіровоградській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням раніше виплачених сум, в зв`язку зі збільшенням страхового стажу, починаючи з 12.05.2023. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття неправильного рішення. Зазначає про те, що наявність рішення від 14.08.2023 № 110130013406 не підтверджує правомірність дій відповідача щодо не зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу позивача.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції, позивач отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12.05.2023.
З відомостей, наданих органом пенсійного фонду, встановлено, що обчислення пенсії позивачу проведено з урахуванням страхового стажу 37 років 06 місяців 2 день. Розмір пенсії станом на 14.08.2023 складав 7342,94 грн.
ОСОБА_1 11.09.2024 звернулася до ГУ ПФУ в Кіровоградській області з заявою, в якій просила:
1) здійснити перерахунок пенсії, з урахуванням положень ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» щодо застосування при обрахунку пенсії показника середньої заробітної плати /доходу/ в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а також коректним показником індивідуального коефіцієнту стажу особи, з урахуванням трудового стажу в період з 01.08.1997 по 19.05.2000,
2) провести у відповідності з положеннями ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перерахунок раніше призначеної пенсії, шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, з метою забезпечення індексації пенсії з 01.03.2024 (а.с. 17-18).
Листом ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 25.09.2024 за №8454-8455/В-02/8-1100/24 надано детальні роз`яснення в частині призначення їй пенсії.
У вищезазначеному листі вказано, що до страхового стажу не враховано період роботи в ТОВ «Декан» з 01.08.1997 по 19.05.2000, оскільки згідно з трудовою книжкою від 05.08.1985 серії НОМЕР_1 в наказі про звільнення з роботи має місце виправлення, що є порушенням вимогам пункту 2.6 Інструкції (а.с.11-12).
Не погодившись з відмовою пенсійного органу у зарахуванні до страхового періоду роботи в ТОВ «Декан» з 01.08.1997 по 19.05.2000, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що доказів оскарження рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.08.2023 № 110130013406 та звернення до пенсійного фонду з заявою щодо зарахування спірного стажу та, відповідно, відмови у такому зарахуванні до матеріалів позову не долучено.
Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно із статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначені Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року.
Так, відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для відмови позивачу у врахуванні до страхового стажу періоду роботи в ТОВ «Декан» з 01.08.1997 по 19.05.2000, оскільки згідно з трудовою книжкою від 05.08.1985 серії НОМЕР_1 в наказі про звільнення з роботи має місце виправлення, що є порушенням вимогам пункту 2.6 Інструкції (а.с.11-12).
Так, у спірні періоди роботи позивача діяли Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях Державного комітету СРСР по труду та соціальним питанням від 20.06.1974р. №162 (далі Інструкція №162) та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція №58).
Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
При цьому відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналогічні норми містяться й у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» № 301, якою передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Таким чином, законодавцем покладено обов`язок правильного ведення трудової книжки на адміністрацію підприємства, у зв`язку з чим недотримання відповідного порядку останньою не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до страхового (пільгового) стажу.
Згідно з записом №1 трудової книжки від 05.08.1985 серії НОМЕР_1 , 01.08.1997 позивача прийнято в фірму в ТОВ «Декан» на посаду кладовщика; згідно з записом № 2 ОСОБА_1 19.05.2000 звільнено з займаної посади (а.с. 14).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відомості трудової книжки від 05.08.1985 серії НОМЕР_1 містять чітку, логічну послідовність та містять посилання на відповідні накази.
Зважаючи на те, що записи трудової книжки від 05.08.1985 серії НОМЕР_1 є логічними, послідовними, при цьому правильність ведення трудової книжки покладено на адміністрацію підприємства, колегія суддів вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, як пенсійний орган на обліку у якого перебуває позивач, протиправно не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи в ТОВ «Декан» з 01.08.1997 по 19.05.2000.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковим посилання суду першої інстанції на відсутність доказів оскарження рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.08.2023 № 110130013406 як на підставу для відмови у задоволенні цього позову, адже не зарахування спірного періоду до страхового стажу є триваючою дією, що впливає на подальшу щомісячну виплату пенсії.
З матеріалів справи вбачається, що позивач 11.09.2024 звернулася до ГУ ПФУ в Кіровоградській області з заявою, в якій , зокрема, просила здійснити перерахунок пенсії, з урахуванням положень ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» щодо застосування при обрахунку пенсії показника середньої заробітної плати /доходу/ в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а також коректним показником індивідуального коефіцієнту стажу особи, з урахуванням трудового стажу в період з 01.08.1997 по 19.05.2000.
Зміст заяви від 11.09.2024 дає змогу оцінити намір заявника, в тому числі і порушення питання щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.08.1997 по 19.05.2000, на що Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області правильно звернуло увагу у листі від 25.09.2024, повідомивши ОСОБА_1 про підстави не зарахування спірного періоду.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що зміст звернення позивача від 11.09.2024 та відповіді пенсійного фонду свідчить, що вони стосувались застосування при обрахунку пенсії показника середньої заробітної плати /доходу/ в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а також коректним показником індивідуального коефіцієнту стажу особи.
Щодо вимог позивача в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Кіровоградській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням раніше виплачених сум, в зв`язку зі збільшенням страхового стажу, починаючи з 12.05.2023, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. Водночас триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частиною третьою якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, зумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків зумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
У Рішенні Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Колегія суддів зазначає, що загальне правило щодо необхідності вчинення особою активних дій з метою призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший чи з`ясування видів та розміру складових, які враховані при розрахунку пенсії шляхом подання відповідних заяв, визначено, зокрема, положеннями статей 44, 45 Закону №1058-IV та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1).
Так, згідно зі статтями 42, 44, 45 Закону №1058-IV призначення, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється територіальним органом Пенсійного фонду України за заявою особи, яка має право на призначення, перерахунок, перехід з одного виду пенсії на інший чи поновлення відповідної пенсії.
Зокрема, згідно з пунктом 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».
Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, які виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19).
Колегія суддів наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.
Врахувавши указане, колегія суддів зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду. Нереалізація цього права зумовлена відсутністю активних дій з боку позивачки.
З урахуванням наведеного, у постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав відступила від висновків, викладених, зокрема, у постановах від 29 жовтня 2020 року у справі №816/197/18, від 20 жовтня 2020 року у справі №640/14865/16-а, від 25 лютого 2021 року у справі №822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі №816/197/18), від 20 жовтня 2020 року у справі №640/14865/16-а), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду України, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі №822/1928/18) та дійшла такого правового висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. Водночас триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Отже, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі, якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Крім того, 21 жовтня 2025 року у справі № 460/10097/24 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду розглядав питання застосування строку звернення до адміністративного суду.
Суд у цій справі наголосив, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. З огляду на зазначене Судова палата дійшла висновку, що у спорах щодо перерахунку пенсійних виплат застосовується загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, передбачений частиною другою статті 122 КАС України.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом і не зазначив поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовом, оскільки позивач міг та повинен був дізнатися про неналежний розмір пенсії ще в червні 2023 року, тобто у наступному місяці після призначення пенсії.
Таким чином, враховуючи дату звернення до суду з цим позовом – 27.03.2025, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з 12.05.2023 року по 26.09.2024 року, включно, слід залишити без розгляду відповідно до статті 123 КАС України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 в адміністративній справі № 340/2032/25 – скасувати та прийняти нову постанову.
Адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити частково. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи в ТОВ «Декан» з 01.08.1997 по 19.05.2000.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в ТОВ «Декан» з 01.08.1997 по 19.05.2000.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи з 27 вересня 2024 року зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в ТОВ «Декан» з 01.08.1997 по 19.05.2000, з урахуванням раніше виплачених сум.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області з 12.05.2023 року по 26.09.2024 року, включно - залишити без розгляду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 1211,20 грн.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий - суддя С.М. Іванов 

суддя В.А. Шальєва 

суддя В.Є. Чередниченко