ПОСТАНОВА 
Іменем України

05 березня 2026 року        м. Кропивницький

справа № 395/1373/25
провадження № 22-ц/4809/388/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , яка подана адвокатом Кулініченко Геннадієм Володимировичем, на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2025 року у складі головуючого судді Забуранного Р.А.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов і рішення суду першої інстанції.
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути із відповідачки на свою користь неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів в сумі 16 066, 10 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач та відповідачка проживали спільно без реєстрації шлюбу, мають спільну доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач вказує, що матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З квітня 2020 року ОСОБА_2 участі у вихованні та догляді за донькою не бере, розвитком доньки не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток доньки не надає. Має велику заборгованість по аліментам.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 2023 року - було визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначенні рішенням суду у справі №395/234/15-ц починаючи з 28.04.2021, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розміри 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини починаючи з 28.04.2021 до досягнення дитиною повноліття. 
Постановою Київського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 2023 року було залишено без змін.
Зазначає, що відповідачка аліменти на утримання їх спільної доньки не сплачує, а тому станом на 01 липня 2025 року у неї наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 165874 гривень 27 копійок. Розмір нарахованих аліментів за період з 01 грудня 2024 року по 01 липня 2025 року заборгованість зі сплати аліментів складає 17 763 гривень 75 копійок. Сума пені за прострочення сплати аліментів з 01 грудня 2024 року по 01 липня 2025 року складає 16 066 гривень 10 копійок.

Відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому просила частково задовольнити позовні вимоги. В обгрунтування зазначила, що має на утриманні малолітню дитину, яка тільки в останні місяці почала відвідувати навчальний дошкільний заклад, що вказує на відсутність вини відповідачки зі сплати аліментів. Вказує, що аліменти сплачує частково, оскільки не має належного доходу для сплати аліментів. Зазначила, що позовна заява не містить будь-яких підтверджень умислу відповідачки щодо несплати аліментів. Акцентувала увагу, що вона з грудня 2024 року по квітень 2025 року не працювала, а перебувала на обліку у Обухівській філії Київського обласного центру зайнятості та не отримувала будь-якої допомоги (а.с.33-37).

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2025 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 16066, 10 грн.
Здійснено розподіл судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Встановивши, що відповідачка не сплачує аліменти на утримання дочки і заборгованість зі сплати аліментів за період з 01 грудня 2024 року по 01 липня 2025 року складає 17763 гривень 75 копійок, суд вважав, що наявні підстави для стягнення із відповідачки на користь позивача неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів у розмірі 16066, 10 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кулініченко Геннадій Володимирович, подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2025 року та зменшити розмір нейстойки (пені) до 4 000 грн.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на час виникнення заборгоності зі сплати аліментів відповідачка перебувала у відпустці по догляду за малолітньою дитиною та перебувала на обліку у центрі зайнятості населення як безробітна, жодних доходів не отримувала. Відтак, відповідачка вважає, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з незалежних від неї причин.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відзиву на апеляйційну скаргу позивачем не подано, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині визначення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області 28 квітня 2017 року (а.с.7).
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 2023 року у справі №395/1083/20 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, третя особа служба у справах дітей Новомиргородської міської ради Кіровоградської області.
Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначенні рішенням суду у справі №395/234/15-ц починаючи з 28 квітня 2021 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розміри 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини починаючи з 28 квітня 2021 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.9-11).
Постановою Київського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року у даній справі апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 2023 року без змін (а.с.11 зворот - 17).
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №114984 від 04 липня 2025 року, виданої старшим державним виконавцем Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), станом на 01 липня 2025 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 165 874 гривень 27 копійок. 
Розмір нарахованих аліментів за період з 01 грудня 2024 року по 01 липня 2025 року складає 25 226 гривень 25 копійок.
За період з 01 грудня 2024 року по 01 липня 2025 року (з урахуванням сплачених відповідачкою аліментів за цей період) заборгованість по сплаті аліментів складає 17 763 гривень 75 копійок (а.с.18-19).
Згідно розрахунку пені за прострочення зі сплати аліментів, здійсненого позивачем, сума пені за прострочення зі сплати аліментів з 01 грудня 2024 року по 01 липня 2025 року складає 16 066 гривень 10 копійок (а.с.20).
Відповідно до довідки, долученої до матеріалів справи відповідачкою установлено, що ОСОБА_2 зареєстрована як безробітна у Обухівській філії Київського обласного центру зайнятості з 17 грудня 2024 року. Дохід за період з 17 грудня 2024 року по 30 квітня 2025 року становить 0,00 грн (а.с.40).
Крім того, ОСОБА_2 долучено копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3633/661 ОСОБА_5 (сина відповідачки) про те, що останній перебував на лікуванні в КНП Київської обласної ради «Київська обласна дитяча лікарня» з 12 квітня 2025 року по 16 квітня 2025 року (а.с.41).
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки.
Так, частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
У постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19, від 24 лютого 2025 року в справі №206/4992/21 вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
До відповідальності не можна притягнути платника аліментів, якщо заборгованість за аліментами утворилася з незалежних від платника аліментів причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо (пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив стягнути із відповідачки на свою користь неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів у розмірі 16 066, 10 грн за період з 01 грудня 2024 року по липень 2025 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Встановивши, що відповідачка не сплачує аліменти на утримання дочки і заборгованість зі сплати аліментів за період з 01 грудня 2024 року по 01 липня 2025 року складає 17763 гривень 75 копійок, суд вважав, що наявні підстави для стягнення із відповідачки на користь позивача неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів у розмірі 16066, 10 грн.
Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду щодо розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, з огляду на таке.
У постанові Верховного Суду від 18 квітня 2025 року у справі №932/541/23 вказано, що суд при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки враховує матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів; саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів як підстав для зменшення розміру пені. Такий матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів має доводитися платником на момент коли відбулося прострочення чи повна несплата аліментів; визначення справедливого та розумного розміру пені при застосуванні конструкції зменшення розміру пені належить до суддівського розсуду.
Суд має забезпечити, щоб зменшення пені не порушувало права одержувача аліментів, але водночас не створювало надмірного фінансового навантаження для платника аліментів. Пеня має бути співрозмірною з правопорушенням (зокрема, прострочення, невиконанням зобов`язань, наявність/відсутність часткової оплати). Розмір пені має залишатися співрозмірним із розміром основного зобов`язання, тому суд не може зменшувати пеню до такої міри, що виключала б її роль як «стимулу» для своєчасного виконання аліментних зобов`язань.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Посилаючись як на підставу зменшення розміру неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, відповідачка вказувала про те, що у період з грудня 2024 року по квітень 2025 року вона не працювала, а перебувала на обліку в Обухівській філії Київського обласного центру зайнятості та не отримувала будь-якої допомоги.
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що згідно довідки, ОСОБА_2 зареєстрована як безробітна у Обухівській філії Київського обласного центру зайнятості з 17 грудня 2024 року. Дохід за період з 17 грудня 2024 року по 30 квітня 2025 року становить 0,00 грн (а.с.40).
Відтак, з урахуванням відсутності доказів щодо наявності у відповідачки постійного доходу (заробітку), витрат майнового характеру, тощо у спірний період, які б вказували на те, що її матеріальний стан дозволяв сплачувати своєчасно та в повному обсязі щомісячні платежі, висновок про обгрунтованість розміру пені є передчасним. 
ОСОБА_2 протягом п`яти місяців перебувала на обліку як безробітна, не отримувала матеріальної допомоги, що дає підстави для зменшення розміру неустойки (пені) до 4 000 грн.
Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2025 року в частині визначення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає зміні, а стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає неустойка (пеня) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 4 000 грн.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2025 року в частині визначення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів слід змінити та стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 4 000 грн.
Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частинами 1, 6, статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, пропорційно розміру задоволених позовних вимог позивача із відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 301, 46 грн.
Разом з тим, у зв`язку із задоволенням вимог апеляційної скарги, сплачений відповідачкою судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, в розмірі 1 816, 80 грн.
Застосувавши принцип взаємозаліку, сплачений відповідачкою судовий збір у розмірі 1 515, 34 грн (1 816, 80 грн - 301, 46 грн) підлягає компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кулініченко Геннадій Володимирович, задовольнити.
Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2025 змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 4 000 грн.
Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 515, 34 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 05.03.2026.

Судді С. М. Єгорова
О. Л. Карпенко
С. І. Мурашко