ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2026 року 	м.Дніпро	справа № 160/6451/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 160/6451/24 (суддя Горбалінський В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
На розгляді Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала заява ОСОБА_1 , у якій він просив встановити судовий контроль за виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року у справі № 160/6451/24, яким зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року за період з 24 лютого 2022 року у розмірі 30 000,00 грн. щомісячно; зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області надати суду у визначений строк належний звіт про виконання рішення суду.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 22 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 задовольнив, встановив судовий контроль за виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року у справі № 160/6451/24 та зобов`язав Територіальне управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) в тримісячний строк з моменту отримання копії цієї ухвали суду подати звіт про виконання рішення суду від 23 травня 2024 року у справі № 160/6451/24.
10 липня 2025 року Територіальне управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із звітом про виконання судового рішення.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 11 липня 2025 року відмовив у прийнятті звіту Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області від 10 липня 2025 року про виконання рішення суду у справі № 160/6451/24, при цьому, звільнив керівника Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області від сплати штрафу відповідно до частини третьої статті 3823 КАС України за наслідком відмови у прийнятті звіту. Суд зобов`язав Територіальне управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області відповідно до статті 382 КАС України в тримісячний строк з моменту отримання копії цієї ухвали суду, подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду у адміністративній справі № 160/6451/24.
03 жовтня 2025 року Територіальне управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області звернулось до суду із звітом про виконання судового рішення.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 08 жовтня 2025 року відмовив у прийнятті звіту Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області від 03 жовтня 2025 року про виконання рішення суду у справі № 160/6451/24, при цьому, звільнив керівника Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області від сплати штрафу відповідно до частини третьої статті 3823 КАС Україн. Суд зобов`язав Територіальне управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області відповідно до статті 382 КАС України в тримісячний строк з моменту отримання копії цієї ухвали суду подати звіт про виконання рішення суду в адміністративній справі № 160/6451/24.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції від 08 жовтня 2025 року в частині звільнення керівника Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області від сплати штрафу відповідно до частини третьої статті 3823 КАС України, позивач, подав апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що станом на дату прийняття судом оскарженої ухвали від 08 жовтня 2025 року рішення суду залишається невиконаним – позивач не отримав належні кошти. Відповідальність за це лежить на боржнику та органах вищого рівня, які не забезпечили фінансування. Суд першої інстанції правильно відмовив у прийнятті звіту, визнавши таким чином, що дії боржника досі не призвели до виконання рішення. Втім, суд помилково звільнив керівника боржника від штрафу, хоча закон передбачає обов`язкове накладення штрафу за таких умов (відмову у прийнятті звіту). Скаржник вважає, що у цій справі не було підстав для звільнення від штрафу, бо вимоги ч.5 ст.382-3 КАС не виконані боржником.
Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу позивача не скористався.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про звільнення керівника Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області від сплати штрафу відповідно до ч.3 ст.382-3 КАС України, виходив з того що Службою продовжує проводитися відповідна робота щодо збільшення відповідних асигнувань. Зокрема, Службою листом від 03.06.2025 № 30/01.30- 02.2-703 надано до Державної судової адміністрації України як головного розпорядника коштів інформацію про додаткову потребу в коштах на виконання рішень судів щодо задоволення позовів співробітників Служби, з проханням додатково внести зміни до кошторису Служби на 2025 рік за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», за КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів та установ системи правосуддя».
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно частин 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Положеннями ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Для цілей ст.6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".
З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.
Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
За правилами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Тобто, нормами КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. 
Згідно частин 1, 2,3, 5 ст.382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно дочастини третьоїстатті 382-1цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Судом встановлено, що спірним є питання виконання рішення суду у справі в частині нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року за період з 24 лютого 2022 року у розмірі 30 000,00 грн. щомісячно.
Дослідивши поданий відповідачем звіт про виконання рішення суду та додані до нього докази, суд прийшов до висновків, що відповідачем не надано доказів виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за період з 24.02.2022 року по 20.01.2023 року, з урахуванням виплачених сум, а також не надано доказів включення вказаної заборгованості до відповідного бюджетної програми, за якою, зокрема, погашається заборгованість за рішеннями судів. Тобто, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2024 року у адміністративній справі №160/6451/24 не виконано в повному обсязі, тому суд відмовив у прийнятті звіту.
Колегія суддів, надаючи оцінку ухвалі суду в оскарженій позивачем частині, враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо.
Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штраф визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про наявність вини, тобто умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях посадової особи суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення саме цієї посадової особи від виконання рішення суду. 
Зважаючи на приписи наведених положень процесуального закону, з урахуванням характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи, колегія суддів не вбачає наявності таких підстав.
Так, суду було надано відповідачем докази того, що ДСА України листом від 03.02.2025 № 11-2404/25 звернулась до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" у частині збільшення бюджетних призначень за програмою 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" на суму 1 495,2 млн грн, в якій врахована потреба Службі судової охорони в сумі 1 346,5 млн гривень. Листом від 17.02.2025 № 08020-01-2/5032 Міністерством фінансів України пропозиції ДСА України не були підтримані, так як у період продовження дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізації заходів територіальної оборони та захисту безпеки населення. 
22 квітня 2025 року до Служби судової охорони від Державної судової адміністрації України надійшов лист «Про виділення додаткових бюджетних асигнувань», яким надано відповідь на лист Служби судової охорони від 09.04.2025 № 30/01.30-02.2-452 щодо виділення Службі судової охорони додаткових бюджетних асигнувань. Службою продовжує проводитися відповідна робота щодо збільшення відповідних асигнувань. Зокрема, Службою листом від 03.06.2025 № 30/01.30- 02.2-703 надано до Державної судової адміністрації України як головного розпорядника коштів інформацію про додаткову потребу в коштах на виконання рішень судів щодо задоволення позовів співробітників Служби з проханням додатково внести зміни до кошторису Служби на 2025 рік за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», за КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів та установ системи правосуддя».
Отже, судом обґрунтовано звільнено керівника відповідача від сплати штрафу відповідно д ч. 3 ст. 382-3 КАС України. 
Доводи, наведені в апеляційній скарзі позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки вважає, що боржником - відповідачем у справі вживаються можливі та залежні від нього дії по виконанню рішення суду, прийнятого на користь позивача. 
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в оскарженій частині ухвали, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 160/6451/24 - залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України. 

Головуючий - суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.А. Щербак