ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 911/202/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, судді: Бакуліна С.В., Кібенко О.Р., 

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 

на рішення Господарського суду Київської області
(суддя - Бабкіна В.М.)
від 04.09.2025
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий суддя - Пономаренко Є.Ю., судді: Руденко М.А., Барсук М.А.)
від 02.02.2026

у справі №911/202/25 

за позовом ОСОБА_1 
до Садівничого товариства "ЗАЛІСЬКЕ" 
про зобов`язання вчинити певні дії та визнання права на майно,

за участю представників учасників справи:
позивача - ОСОБА_1
відповідача - Гудінова І.Л.

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Садівничого товариства "ЗАЛІСЬКЕ" (далі - СТ "ЗАЛІСЬКЕ"), в якій позивач просить суд:

визнати пайовим фондом Садівничого товариства "ЗАЛІСЬКЕ" майно, яке складається з нерухомого майна: земель загального користування (відповідно до частини четвертої статті 35 Земельного кодексу України); адміністративної будівлі; споруди для збору та зберігання побутових відходів (сміття) та рухомого майна: трансформатора ТП 943; трансформатора ТП 1056; дотелу вимірювача напруги; шлагбауму; сейфу; етажерки; столу письмового 1 шт.; ноутбуку 1 шт.; МФУ; принтера; стабілізатору напруги; болгарки; бензопили; драбини; двох електрообігрівачів; монтажних лазів; монтажного поясу; системи охорони (приладу); струмових кліщів; 18 кілометрів електродротів; двісті дванадцяти бетонних опор;

визнати право ОСОБА_1 на пай в пайовому фонді Садівничого товариства "ЗАЛІСЬКЕ";

зобов`язати СТ "ЗАЛІСЬКЕ" вирахувати пай ОСОБА_1 в пайовому фонді СТ "ЗАЛІСЬКЕ" у відсотковому вираженні, в строк, що не перевищує шість місяців з дня набрання законної сили рішенням суду.

1.2. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наявність у товариства майна (згідно наведеного переліку) та вказує про невиконання відповідачем обов`язку щодо визначення в статуті порядку сплати і розмірів паїв.

2. Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 04.09.2025 у справі №911/202/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.

2.2. Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що пайовий фонд кооперативу формується з пайових внесків його членів у порядку, передбаченому статутом кооперативу, в свою чергу статутом СТ "ЗАЛІСЬКЕ" не було передбачено створення пайового фонду, а позивачем не надано доказів фактичного внесення ним пайового внеску.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 рішення Господарського суду Київської області від 04.09.2025 у справі №911/202/25 залишено без змін.

2.4. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову з тих самих мотивів, що і суд першої інстанції. 

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 04.09.2025 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 у справі №911/202/25, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, якою просить оскаржувані рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити або передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

3.2. Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 визначив пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

3.4. ОСОБА_1 підставою касаційного оскарження зазначає пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вважає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статей 10, 11, 14, 20, 21 Закону України "Про кооперацію". Також посилається на порушення судом апеляційної інстанції статті 124 Конституції України, відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми та відсутність повноважень у судів до вирішення спорів з "органами управління" товариств та кооперативів.

Також вважає, що суд апеляційної інстанції відійшов від принципу безсторонності, об`єктивності та неупередженості з огляду на відсутність відзиву на апеляційну скаргу. 

3.5. У відзиві на касаційну скаргу садівниче товариство проти її вимог та доводів заперечує, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Відзив мотивовано тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження прийняття садівничим товариством рішення про створення пайового фонду, як і внесення ним внеску (паю) до такого пайового фонду.

3.6. Скаржником подано до Верховного Суду клопотання про недопуск в якості представника відповідача Садівничого товариства "ЗАЛІСЬКЕ" до розгляду справи в суді касаційної інстанції ОСОБА_2 , мотивоване тим, що рішення загальних зборів членів СТ "ЗАЛІСЬКЕ" від 20.08.2016, яким, зокрема, обрано вказану особу на посаду голови товариства, визнано недійсним Господарським судом Київської області 14.02.2023 (справа №361/5524/19).

Розглянувши клопотання позивача про не допуск представника СТ "ЗАЛІСЬКЕ" ОСОБА_2 до розгляду цієї справи, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб регулює Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", за частиною першою статті 7 якого Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Державна реєстрація базується на принципах, зокрема, обов`язковості, публічності, об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі (стаття 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Згідно з пунктом 13 частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта [для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта, інформація для здійснення зв`язку з керівником юридичної особи (телефон та/або адреса електронної пошти)], дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Частина перша статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачає, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Велика Палата Верховного Суду, зокрема у справі №910/16580/23, дійшла висновку, що у разі, якщо відповідні відомості щодо особи, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи на засадах самопредставництва, внесені до Реєстру, ці відомості є офіційним та достатнім підтвердженням того, що юридична особа діє в суді через певну особу на засадах самопредставництва (з урахуванням відповідних обмежень повноважень, якщо такі є).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 є керівником відповідача з 20.08.2016.

Наведене спростовує доводи скаржника про відсутність у ОСОБА_2 повноважень керівника садівничого товариства та права вчиняти дії від імені юридичної особи на засадах самопредставництва при розгляді справи № 911/202/25.

3.7. Позивачем також надано Верховному Суду пояснення, в яких останній заперечував проти відзиву на касаційну скаргу та підтримав свої вимоги, викладені у касаційній скарзі.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Відповідно до статуту Садівничого товариства "ЗАЛІСЬКЕ", затвердженого протоколом загальних зборів СТ "ЗАЛІСЬКЕ" № 1 від 25.09.2021, вказане товариство утворене рішенням установчих зборів 08.09.2001 (протокол №1) на підставі рішення виконавчого комітету Ради народних депутатів Київської області № 78 від 1998 року на 48,7 га та рішення Богданівської сільської ради 15 сесії 23 скликання № 113 від 28.08.2001 на 3,3 га загальною площею 52 га.

ОСОБА_1 є членом Садівничого товариства "ЗАЛІСЬКЕ", як власник двох земельних ділянок у вказаному садівничому товаристві по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією членської книжки садовода.

25.09.2021 на території СТ "ЗАЛІСЬКЕ" відбулись загальні збори членів СТ "Заліське", в яких, згідно протоколу №1 загальних зборів СТ "ЗАЛІСЬКЕ" від 25.09.2021, взяли участь 315 осіб, у тому числі: особисто 240 членів СТ "ЗАЛІСЬКЕ" та 75 осіб за дорученням; присутність на зборах складає кворум.

У вказаному протоколі зафіксований розгляд питань, що включені до порядку денного, та підсумки голосування членів товариства по кожному з питань:

питання 1: визнали схвальною роботу правління (одноголосно);

питання 2: заслухали звіт голови ревізійної комісії СТ "ЗАЛІСЬКЕ", у тому числі було розглянуто питання, порушене позивачем у пропозиції щодо стягнення з ОСОБА_2 шкоди;

питання 3: обрано головою правління СТ "ЗАЛІСЬКЕ" ОСОБА_2 ("за" - 311, "проти" - 3, "утримались" - 1);

питання 4: обрано членів правління СТ "ЗАЛІСЬКЕ": ОСОБА_3 ("за" - одноголосно); ОСОБА_4 ("за" - одноголосно); ОСОБА_5 ("за" - одноголосно); ОСОБА_6 ("за" - 314, "проти" - 1); ОСОБА_7 ("за" - одноголосно); ОСОБА_8 ("за" - одноголосно); ОСОБА_9 ("за" - 313, "проти" - 2); ОСОБА_10 ("за" - одноголосно); ОСОБА_11 ("за" - одноголосно);

питання 5: обрано членів ревізійної комісії СТ "ЗАЛІСЬКЕ": головою комісії ОСОБА_12 ("за" - одноголосно); членами - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ("за" - одноголосно);

питання 6: прийнято в цілому положення "Внутрішнього розпорядку в СТ "ЗАЛІСЬКЕ" та внесено його як додаток до статуту ("за" - 313, що становить 99,36 % голосів від присутніх на загальних зборах, "проти" - 2);

питання 7: внесено зміни та доповнення до статуту СТ "ЗАЛІСЬКЕ", а саме: до пункту 1.3 статуту ("за" - 310, що становить 98,41 % голосів від присутніх на загальних зборах, "проти" - 5); до пункту 4.1 статуту ("за" - 310, що становить 98,41 % голосів від присутніх на загальних зборах, "проти" - 5); доповнено статут пунктом 5.8.13 ("за" - 310, що становить 98,41 % голосів від присутніх на загальних зборах, "проти" - 5); до пункту 7.6 статуту ("за" - 310, що становить 98,41 % голосів від присутніх на загальних зборах, "проти" - 5); доповнено статут пунктом 7.6.1 ("за" - 310, що становить 98,41 % голосів від присутніх на загальних зборах, "проти" - 5); доповнено статут пунктом 8.1.2 ("за" - 310, що становить 98,41 % голосів від присутніх на загальних зборах, "проти" - 5); до пункту 8.3.2 статуту ("за" - 310, що становить 98,41 % голосів від присутніх на загальних зборах, "проти" - 5); до пункту 8.3.3 статуту ("за" - 310, що становить 98,41 % голосів від присутніх на загальних зборах, "проти" - 5); до пункту 8.4 статуту ("за" - 310, що становить 98,41 % голосів від присутніх на загальних зборах, "проти" - 5); до пункту 9.10.1 статуту - не прийнято ("проти" - одноголосно); внесено до статуту як додатки такі положення: "Положення про правління СТ "ЗАЛІСЬКЕ", "Положення про електропостачання і електромережу СТ "ЗАЛІСЬКЕ", "Положення про ревізійну комісію СТ "ЗАЛІСЬКЕ", "Положення внутрішнього розпорядку в СТ "ЗАЛІСЬКЕ" ("за" - 310, що становить 98,41 % голосів від присутніх на загальних зборах, "проти" - 5);

питання 8: затверджено кошторис СТ "ЗАЛІСЬКЕ" з розрахунку 15 грн за 1 сотку в місяць з 01.10.2021 ("за" - 250, "проти" - 65); затверджено тариф на електроенергію: день 1,68 + 10%=1,85 грн, ніч 1,85/2=0,93 грн, який буде діяти з 01.10.2021 р. ("за" - 312, "проти" - 2, "утримались" - 1); підтверджено рішення правління - протокол № 37 від 25.07.2020, згідно з яким вступний внесок становить 5000,00 грн ("за" - 310, "проти" - 3, "утримались" - 2); затверджено рішення правління - протокол № 41 від 07.08.2021, згідно з яким сума заборгованості по членським внескам за кожен рік буде обчислюватись з розрахунку за сотку, затверджену загальними зборами на час оплати заборгованості ("за" - одноголосно);

питання 9: вирішили внести попередження ОСОБА_15 ("за" - одноголосно);

питання 10: підтверджено рішення зборів від 20.08.2016, 07.05.2017, 22.06.2019 ("за" - 310, що становить 98,41 % голосів від присутніх на загальних зборах, "проти" - 5);

питання 11: розглянуто інші питання, рішення по яких ухвалено більшістю голосів.

Зазначені обставини були встановлені рішенням Господарського суду Київської області від 04.07.2023 у справі № 911/321/23, яке постановами Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2023 та Верховного Суду від 04.04.2024 у справі № 911/321/23 залишено без змін.

Згідно з пунктом 1.7 статуту Садівничого товариства "ЗАЛІСЬКЕ" (далі - статут), затвердженого загальними зборами від 25.09.2021, статут товариства - це документ, що регулює його діяльність, затверджується на загальних зборах товариства і підлягає реєстрації в органах державної реєстрації.

Метою створення садівничого товариства є задоволення і захист законних суспільних, економічних та інших інтересів його учасників для належного утримання та цільового використання земельних ділянок членів товариства та майна загального користування (пункт 2.1 статуту).

Садівниче товариство є окремою юридичною особою, має відокремлений баланс, печатку. Садівниче товариство для досягнення мети статутної діяльності має право від свого імені виступати учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові і немайнові права і нести зобов`язання, бути позивачем і відповідачем у суді, арбітражі та третейському суді (пункти 3.1 та 3.4 статуту).

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 статуту садівниче товариство має право приймати рішення про надходження та витрати коштів садівничого товариства, встановлювати розмір членських внесків садівничого товариства.

Поряд з цим, розділом 7 статуту встановлено обов`язки членів товариства.

Зокрема, члени товариства зобов`язані додержуватися законодавства і статуту товариства, виконувати рішення загальних зборів і правління, виконувати свої зобов`язання перед товариством, вчасно сплачувати визначені статутом внески і платежі, своєчасно сплачувати кошти за використану електроенергію, вступні, цільові внески в розмірах та в терміни, які визначаються загальними зборами.

Згідно з пунктом 8.1 статуту вищим органом управління садівничого товариства є загальні збори членів товариства.

Пунктом 8.3 статуту визначено компетенцію загальних зборів членів товариства. Так, загальні збори членів товариства визначають суми вступних, членських внесків, суми за повторне підключення до мережі електропостачання та термін їх сплати (підпункт 8.3.4), затверджують приходно-витратний кошторис (підпункт 8.3.5), приймають рішення щодо володіння, користування та розпорядження майном товариства, а також землями загального користування (підпункт 8.3.8).

Водночас, відповідно до пункту 10.2 статуту доходи (прибутки) товариства використовуються виключно для фінансування видатків на утримання товариства, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності.

Власність товариства складає майно, будови, електромережі, куплені за кошти товариства (пункт 10.3 статуту).

При цьому, згідно з пунктом 10.4 статуту кошти товариства складаються із вступних, членських, цільових внесків та інших надходжень згідно з існуючим законодавством і витрачаються згідно видаткового кошторису за документами, підписаними головою правління та бухгалтером.

За умовами пунктів 10.5, 10.6 статуту товариство самостійно вирішує усі питання, пов`язані з фінансуванням своєї діяльності, визначає фонди і резерви, їх розміри, порядок створення і використання; має право купувати обладнання, транспорті засоби (брати в оренду), інвентар та інші матеріальні цінності.

Отже, статутом Садівничого товариства "ЗАЛІСЬКЕ" встановлено, що розмір вступних та членських внесків встановлюється загальними зборами членів садівничого товариства.

З Положення "Про електропостачання та електромережу СТ "ЗАЛІСЬКЕ"", яке було затверджено 22.06.2019, вбачається, що загальними зборами товариства встановлено, що майно електромережі знаходиться на балансі СТ і складається з двох силових трансформаторів 250 Кв і 160 Кв, двох 3-х фазних 2-х тарифних лічильники на трансформаторах, однофазного електролічильника в адмінбудівлі, електроопор - 211 шт., 211 шт. ліхтарів для вуличного освітлення (пункт 2.1 Положення).

У 2024 році ОСОБА_1 направив засобами електронного зв?язку до СТ "ЗАЛІСЬКЕ" заяву від 16.09.2024, в якій просив надати інформацію про повний перелік майна Садівничого товариства "ЗАЛІСЬКЕ" станом на момент розгляду цієї заяви, надати інформацію про джерела, з яких було сформовано майно Садівничого товариства "ЗАЛІСЬКЕ" станом на момент розгляду цієї заяви, визначити розмір паю ОСОБА_1 в майні (пайовому фонді) Садівничого товариства "ЗАЛІСЬКЕ", надати письмову відповідь.

06.10.2024 СТ "ЗАЛІСЬКЕ" направило ОСОБА_1 лист № 727, в якому зазначило, що перелік майна CT "ЗАЛІСЬКЕ" складається з нерухомого майна: земель загального користування відповідно до частини четвертої статті 35 Земельного кодексу України, адмінбудівлі, споруди для збору сміття. Рухоме майно: трансформатори ТП 943, ТП 1056, дотел вимірювач напруги, шлагбаум, сейф, етажерка, стіл письмовий 1 шт., МФУ, принтер, стабілізатор напруги, болгарка, бензопила, драбина, електрообігрівач, 2 шт., монтажні лази, монтажний пояс, система охорони (прилад), струмові кліщі, електродроти 18 км, бетонні опори 212 штук. Також товариство зазначало, що жодне положення статуту СТ "ЗАЛІСЬКЕ" не визначає ані порядку, ані розмірів сплати паїв членами кооперативу, та взагалі не містить порядку формування пайового фонду. Крім того, жодним рішенням вищого органу управління (загальні збори) не передбачено створення пайового фонду, a також розміри паїв, що підлягають сплаті членами кооперативу. У свою чергу, безпосередньо і сам ОСОБА_1 не надає жодного доказу сплати ним саме паю, що відповідає визначенню, встановленому в статті 2 Закону України "Про кооперацію". Таким чином, правління СТ "ЗАЛІСЬКЕ" не буде вираховувати розмір паю ні для кого із членів товариства.

На переконання позивача, СТ "ЗАЛІСЬКЕ" має обов`язок по створенню пайового фонду та визначення розміру паю, однак пайового фонду створено не було, розмір паю не визначено, у зв`язку з чим позивач і звернувся з даним позовом до суду.

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувався суд

5.1. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

5.2. Верховний Суд у постанові від 17.01.2023 у справі №910/20309/21 зазначив, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, статтею 287 Господарського процесуального кодексу України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

5.3. Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.10.2020 у справі № 695/2665/16-ц, садівничі товариства є обслуговуючими кооперативами і саме ця організаційно-правова форма більше відповідає меті створення садівничого товариства, спір у даній справі стосується реалізації прав члена кооперативу на управління кооперативом, а правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначає саме Закон України "Про кооперацію".

Отже, СТ "ЗАЛІСЬКЕ" за організаційно-правовою формою є обслуговуючим кооперативом.

5.4. Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності, зокрема, обслуговуючими кооперативами визначаються Законом України "Про кооперацію".

Згідно з приписами статті 3 Закону України "Про кооперацію" метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.

Відповідно до положень статті 10 Закону України "Про кооперацію" членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про кооперацію" для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. 

Джерелами формування майна кооперативу є:

вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї;

майно, добровільно передане кооперативу його членами;

кошти, що надходять від провадження господарської діяльності;

кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій;

грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних;

інші надходження, не заборонені законодавством.

Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про кооперацію" для забезпечення статутної діяльності кооператив у порядку, передбаченому його статутом, формує пайовий, резервний, неподільний та спеціальний фонди.

Пайовий фонд - майно кооперативу, що формується за рахунок паїв (у тому числі додаткових) членів та асоційованих членів кооперативу.

Неподільний фонд створюється в обов`язковому порядку і формується за рахунок вступних внесків та відрахувань від доходу кооперативу. Цей фонд не може бути розподілений між членами кооперативу, крім випадків, передбачених законом. Порядок відрахувань до неподільного фонду частини доходу визначається статутом кооперативу.

Резервний фонд створюється за рахунок відрахувань від доходу кооперативу, перерозподілу неподільного фонду, пожертвувань, безповоротної фінансової допомоги та за рахунок інших не заборонених законом надходжень для покриття можливих втрат (збитків).

Спеціальний фонд створюється за рахунок цільових внесків членів кооперативу та інших передбачених законом надходжень для забезпечення його статутної діяльності і використовується за рішенням органів управління кооперативу.

За визначеннями статті 2 Закону України "Про кооперацію":

пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки;

додатковий пай - добровільний грошовий чи інший майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу понад пай у пайовому фонді кооперативу;

вступний внесок - грошовий чи інший майновий неповоротний внесок, який зобов`язана сплатити особа у разі вступу до кооперативної організації;

членський внесок - грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об`єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об`єднання;

цільовий внесок - грошовий чи інший майновий внесок члена кооперативу, що вноситься понад пай до спеціального фонду кооперативу для забезпечення виконання конкретних завдань кооперативу;

пайовий фонд - фонд, що формується з пайових внесків членів кооперативу і є одним із джерел формування майна кооперативу, розмір якого може змінюватися;

резервний фонд - фонд, що формується за рахунок відрахувань від доходу кооперативу та інших не заборонених законодавством надходжень, використовується для покриття шкоди від надзвичайних ситуацій;

неподільний фонд - обов`язковий фонд, що формується за рахунок вступних внесків та відрахувань від доходу кооперативу і не підлягає розподілу між пайовиками.

5.5. Отже, пайовий фонд кооперативу формується з пайових внесків його членів у порядку, передбаченому статутом кооперативу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що статутом СТ "ЗАЛІСЬКЕ" не передбачено створення та формування пайового фонду, а також внесення пайових внесків членами кооперативу.

Поряд з цим, статутом визначено наступне.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 статуту садівниче товариство має право приймати рішення про надходження та витрати коштів садівничого товариства, встановлювати розмір членських внесків садівничого товариства.

Розділом 7 статуту встановлено обов`язки членів товариства, зокрема, члени товариства зобов`язані додержуватися законодавства і статуту товариства, виконувати рішення загальних зборів і правління, виконувати свої зобов`язання перед товариством, вчасно сплачувати визначені статутом внески і платежі, своєчасно сплачувати кошти за використану електроенергію, вступні, цільові внески в розмірах та в терміни, які визначаються загальними зборами.

Пунктом 8.3 статуту визначено компетенцію загальних зборів членів товариства. Так, загальні збори членів товариства визначають суми вступних, членських внесків, суми за повторне підключення до мережі електропостачання та термін їх сплати (підпункт 8.3.4), затверджують приходно-витратний кошторис (підпункт 8.3.5), приймають рішення щодо володіння, користування та розпорядження майном товариства, а також землями загального користування (підпункт 8.3.8).

Відповідно до пункту 10.2 статуту доходи (прибутки) товариства використовуються виключно для фінансування видатків на утримання товариства, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності.

Власність товариства складає майно, будови, електромережі, куплені за кошти товариства (пункт 10.3 статуту).

Згідно з пунктом 10.4 статуту кошти товариства складаються із вступних, членських, цільових внесків та інших надходжень згідно з існуючим законодавством і витрачаються згідно видаткового кошторису за документами, підписаними головою правління та бухгалтером.

За умовами пунктів 10.5, 10.6 статуту товариство самостійно вирішує усі питання, пов`язані з фінансуванням своєї діяльності, визначає фонди і резерви, їх розміри, порядок створення і використання; має право купувати обладнання, транспорті засоби (брати в оренду), інвентар та інші матеріальні цінності.

Отже, виходячи з положень статуту, судами встановлено, що кошти товариства складаються із вступних, членських, цільових внесків та інших надходжень згідно з існуючим законодавством, а розмір вступних та членських внесків встановлюється загальними зборами членів садівничого товариства.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що статутом СТ "ЗАЛІСЬКЕ" не передбачено створення та формування пайового фонду, а також внесення пайових внесків членами кооперативу.

Сплата членами товариства інших внесків, окрім пайових, не формують пайовий фонд.

Скаржником не доведено, що наявне майно у товариства сформовано за рахунок саме пайових внесків членів і це майно пайового фонду. Доказів внесення членами СТ "ЗАЛІСЬКЕ" саме пайових внесків суду не подано.

5.6. Обґрунтовуючи касаційну скаргу позивач, посилаючись на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статей 10, 11, 14, 20, 21 Закону України "Про кооперацію", оскільки вважає, що ним внесено (сплачено) пайовий внесок, а відтак садівничим товариством мав бути створений пайовий фонд. 

За висновками судів попередніх інстанцій внесення членами СТ "ЗАЛІСЬКЕ" вступних, членських, цільових внесків не свідчить про формування саме пайового фонду, оскільки, як вже було вказано вище, останній формується лише з пайових внесків його членів у порядку, передбаченому статутом кооперативу.

Статутом СТ "ЗАЛІСЬКЕ" не передбачено створення та формування пайового фонду, а також внесення пайових внесків членами кооперативу. Також в матеріалах справи не міститься доказів, які б свідчили про прийняття загальними зборами СТ "ЗАЛІСЬКЕ" рішення про створення пайового фонду.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для формування висновку із зазначеного скаржником питання.

5.7. Також посилається на порушення судом апеляційної інстанції статті 124 Конституції України, відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми та відсутність повноважень у судів до вирішення спорів з "органами управління" товариств та кооперативів.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про кооперацію" вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. 

За змістом тієї ж статті 15 Закону затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу, визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв, а також визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу належить до компетенції загальних зборів членів кооперативу.

Тобто загальні збори є органом, який може вирішувати питання про створення фондів кооперативу, порядку їх формування, що має бути відображено в статуті кооперативу.

Верховний Суд, зокрема, у справі №904/1891/24, зазначав, що виключна компетенція полягає у тому, що лише єдиний орган управління товариством (у цьому випадку - загальні збори учасників товариства) може вирішувати певне питання. У разі, якщо закон передбачає прийняття рішення з того чи іншого питання виключно загальними зборами, ці повноваження не можуть відповідно до статуту юридичної особи бути надані або делеговані іншим органам цієї особи. Відповідно і суд не вправі втручатися у господарсько-управлінську діяльність товариства та брати на себе функції органів управління товариством, зокрема не може приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства.

Слід звернути увагу на те, що позиція про те, що суд не має права втручатися у господарську діяльність товариства та, зокрема у виключну компетенцію органу управління товариством, є сталою, загальною та застосовувалася судом касаційної інстанції у справах з різними правовідносинами. 

З огляду на що, доводи скаржника про порушення судами положень статті 124 Конституції України Судом відхиляються.

5.8. Щодо доводів скаржника, що суд апеляційної інстанції відійшов від принципу безсторонності, об`єктивності та неупередженості з огляду на відсутність відзиву на апеляційну скаргу, проте прийняв до уваги заперечення відповідача, висловлені в судовому засіданні.

Як зазначено судом апеляційної інстанції, письмові пояснення (які по суті є відзивом на апеляційну скаргу) були подані відповідачем до суду 11.12.2025, тобто із пропуском 15-тиденного строку та були залишені судом без розгляду.

Відповідно до статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно із частинами шостою та сьомою статті 270 Господарського процесуального кодексу України після доповіді судді-доповідача пояснення дає особа, яка подала апеляційну скаргу. Якщо апеляційні скарги подали обидві сторони, - першим дає пояснення позивач. Далі дають пояснення інші учасники справи. Закінчивши з`ясування обставин і перевірку їх доказами, суд апеляційної інстанції надає учасникам справи можливість виступити у судових дебатах у такій самій послідовності, в якій вони давали пояснення.

Таким чином, залишення без розгляду судом апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу учасника процесу, не позбавляє його права висловити свої заперечення у судовому засіданні, і зазначене не свідчить про порушення судом принципу безсторонності, об`єктивності та неупередженості.

Отже Суд відхиляє зазначені доводи скаржника.

5.9. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, наведена міра обґрунтування даного судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. 

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, 28.10.2010) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

6.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.2. Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.3. З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, виходячи із меж перегляду справи в касаційній інстанції, Суд вважає, що відсутні правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваних рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції.

7. Судові витрати

7.1. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника. 

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 04.09.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 у справі №911/202/25 - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді С. Бакуліна 

О. Кібенко