ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3810/26 Справа № 932/19490/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Потоцька С. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Дніпро 

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Пищиди М.М.
суддів: Свистунової О.В., Ткаченко І.Ю.
за участю секретаря судового засідання – Триполець В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 01 січня 2026 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у її вихованні, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у її вихованні.
16 грудня 2025 року  ОСОБА_2 до суду було подано заяву про забезпечення позову.
В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30.12.2024 у справі № 199/8110/24 шлюб між позивачем та ОСОБА_4 розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину – доньку - ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу відповідачка свідомо та систематично обмежує можливість дитини підтримувати повноцінне спілкування зі своїм батьком. Замість того, щоб сприяти збереженню природного емоційного зв`язку між донькою та позивачем, відповідачка створює численні штучні перешкоди, які позбавляють дитину стабільних контактів із батьком. Навіть у тих випадках, коли позивач наполягав лише на короткотривалих зустрічах чи телефонному спілкуванні, відповідачка відмовляла без будь-яких об`єктивних причин. З огляду на вік дитини (4 роки) кожен тривалий період відсутності контакту з батьком має безпосередній негативний вплив на її психоемоційний стан, формує відчуття втрати, тривоги та дезорієнтації. У таких справах час є критичним фактором, а зволікання судового розгляду фактично поглиблює порушення прав дитини. Також вказує, що зазначений спосіб забезпечення позову є тимчасовим, співмірним заявленим вимогам, а також не порушує прав відповідачки та спрямований виключно на забезпечення стабільного та безперешкодного спілкування дитини з батьком, з яким вона на теперішній час фактично позбавлена можливості підтримувати регулярний контакт.
Враховуючи вищезазначене позивач просив суд на період розгляду справи та до набрання законної сили рішенням суду у даній справі встановити тимчасовий порядок участі батька — ОСОБА_2 — у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою — ОСОБА_5 , а саме: зобов`язати матір дитини передавати малолітню ОСОБА_5 батькові — ОСОБА_2 — щосуботи о 15:00, з правом її самостійного перебування з батьком без присутності та контролю матері; 
зобов`язати батька повернути дитину матері щонеділі о 18:00 за визначеними між батьками місцем; 
у разі погіршення стану здоров`я дитини порядок її передачі може бути тимчасово змінений виключно з урахуванням найкращих інтересів дитини та її стану здоров`я, за взаємною згодою обох батьків, без односторонніх рішень будь-кого з них; 
дозволити зміну зазначеного графіка в інший час або день лише за взаємною згодою батька та матері, за умови, що така зміна відповідає найкращим інтересам дитини.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 01 січня 2026 року вищезазначену заяву задоволено. Вжито заходів забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у її вихованні.
До набрання законної сили рішення суду у справі№ 932/19490/25 визначено тимчасовий порядок участі батька — ОСОБА_2 — у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою — ОСОБА_5 , а саме:
- зобов`язано матір дитини - ОСОБА_3 передавати малолітню ОСОБА_5 батькові — ОСОБА_2 — щосуботи о 15:00, з правом її самостійного перебування з батьком без присутності та контролю матері;
- зобов`язано батька - ОСОБА_2 повертати дитину - ОСОБА_5 матері - ОСОБА_3 щонеділі о 18:00 за визначеними між батьками місцем;
- у разі погіршення стану здоров`я дитини порядок її передачі може бути тимчасово змінений виключно з урахуванням найкращих інтересів дитини та її стану здоров`я, за взаємною згодою обох батьків, без односторонніх рішень будь-кого з них;
- дозволено зміну зазначеного графіка в інший час або день лише за взаємною згодою батька та матері, за умови, що така зміна відповідає найкращим інтересам дитини.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить ОСОБА_4 усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язавши ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_2 будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні та участі у важливих подіях життя дитини;
- визначити порядок участі батька — ОСОБА_2 — у вихованні та спілкуванні з донькою, встановивши наступний графік:
- дитина проживає з кожним із батьків почергово: один календарний тиждень з батьком — один календарний тиждень з матір`ю;
- передання дитини здійснюється щопонеділка у дошкільному навчальному закладі (дитячому садочку), який відвідує дитина: той із батьків, у кого дитина перебувала протягом попереднього тижня, зранку приводить дитину до дитячого садка; інший із батьків забирає дитину після закінчення занять;
- у разі погіршення самопочуття чи тимчасової непрацездатності дитини порядок передання може бути змінений, але виключно: з урахуванням інтересів та стану здоров`я дитини; за взаємною письмовою або усною домовленістю батьків;
- графік почергового проживання та спілкування може змінюватися у будь-який час за взаємною згодою обох батьків, якщо такі зміни відповідають найкращим інтересам дитини.
Між сторонами існує спір щодо усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою ОСОБА_5 та визначення способу участі батька у її вихованні.
Із матеріалів позовної заяви вбачається, що між батьками дитини склалися стосунки, які наразі позбавляють можливості батька регулярно спілкуватися з донькою, оскільки остання мешкає разом з матір`ю.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За нормами ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Стаття150 ЦПК України визначає види забезпечення позову, та крім інших передбачає забезпечення позову іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 ч. 1 вказаної статті.
Забезпечення позову - це вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.
Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Положеннями статті 152 ЦПК України, якою визначено види забезпечення позову, з урахуванням роз`яснень, які містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» не заборонено допускати й інші його види, але з урахуванням обмежень, зазначених у частині четвертій зазначеної статті.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини повинен вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
У статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції).
Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Як вбачається з матеріалів справи, між батьками дійсно наявний спір про визначення способу участі батька у вихованні дитини.
Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, і такі заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачами вимогами.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується визначеним судом першої інстанції графіком зустрічей позивача з малолітньою дитиною для спілкування з 15 год. 00 хв. кожної другої суботи до 18 год. 00 хв. кожної неділі, оскільки такий графік зустрічей не відповідатиме законним інтересам малолітньої дитини, враховуючи її вік.
За встановлених обставин справи суд приходить до висновку про вжиття заходів забезпечення позову до набрання законної сили рішення суду у справі № 932/19490/25, шляхом визначення тимчасового порядку участі батька — ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою — ОСОБА_5 , а саме: 
- зобов`язати матір дитини - ОСОБА_3 передавати малолітню ОСОБА_5 , батькові - ОСОБА_2 кожної другої та четвертої суботи місяця о 10:00 год., з правом її самостійного перебування з батьком без присутності та контролю матері;
- зобов`язати батька - ОСОБА_2 повернути дитину - ОСОБА_5 , матері - ОСОБА_3 , кожної другої та четвертої неділі о 18:00 год. за визначеними між батьками місцем.
При цьому, колегія суддів зауважує, що вжиття заходів забезпечення позову щодо надання позивачу можливості спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , не порушує права відповідачки, як матері, оскільки забезпечення позову є процесуальною дією тимчасового характеру, а не вирішенням спору по суті.
Отже, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України ухвалу суду першої інстанції змінити шляхом зміни резолютивної частини судового рішення. В іншій частині ухвала суду підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд- 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 01 січня 2026 року - змінити.
Викласти абзац другий та третій резолютивної частини в наступній редакції:
“Вжити заходів забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у її вихованні.
До набрання законної сили рішення суду у справі № 932/19490/25 визначити тимчасовий порядок участі батька — ОСОБА_2 — у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою — ОСОБА_5 , а саме:
- зобов`язати матір дитини - ОСОБА_3 передавати малолітню ОСОБА_5 , батькові - ОСОБА_2 кожної другої та четвертої суботи місяця о 10:00 год., з правом її самостійного перебування з батьком без присутності та контролю матері;
- зобов`язати батька - ОСОБА_2 повернути дитину - ОСОБА_5 , матері - ОСОБА_3 , кожної другої та четвертої неділі о 18:00 год. за визначеними між батьками місцем.
В іншій частині ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 01 січня 2026 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 01 квітня 2026 року.
Повний текст постанови складено 02 квітня 2026 року.

Судді