Справа № 473/2349/25

РІШЕННЯ
іменем України

"13" квітня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Ліхачової А.Є., позивачки ОСОБА_1 , її представниці - адвоката Вуїв О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вознесенська гімназія № 6 Вознесенської міської ради Миколаївської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ
у травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначала, що вона є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 27 січня 2025 року в приміщенні Вознесенської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 6, на перерві між уроками син відповідачки ОСОБА_4 вчинив дії, які потягли за собою отримання ОСОБА_3 травми. Через ушкодження здоров`я, спричиненого травмою, ОСОБА_3 перебував на лікуванні: з 29 січня 2025 року по 03 лютого 2025 року - у сімейного лікаря, з 04 лютого 2025 року по 17 лютого 2025 року у КП "КНП Вознесенська багатопрофільна лікарня" Вознесенської міської ради, з 18 лютого 2025 року по 11 березня 2025 року - КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня» МОР.
З огляду на викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду, що полягала у витратах на лікування в розмірі 6480,55 грн, витратах на пальне для проїзду до місця лікування та у зворотному напрямку в розмірі 7209,78 грн, а також завдану дитині моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Моральну шкоду позивачка обґрунтовувала тим, що її син зазнав моральних страждань, що виразилися у фізичному болю, погіршенні стану здоров`я, зміні звичайного ритму життя, душевних хвилюваннях, обумовлених тривалим лікуванням. 
Ухвалою суду від 08 вересня 2025 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено Вознесенську гімназію № 6 Вознесенської міської ради Миколаївської області.
Позивачка ОСОБА_1 , її представниця - адвокат Вуїв О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові.
Відповідачка ОСОБА_2 , її представник адвокат Вишневський А.А. в судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення були повідомлені належним чином. Разом з тим, у відзивах на позов у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просили відмовити, зокрема з тих підстав, що позивачка не надала належних та допустимих доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між подією, що мала місце 27 січня 2025 року, та захворюваннями ОСОБА_3 та, як наслідок наявності підстав для стягнення матеріальної та моральної шкоди. 
Представник третьої особи без самосійних вимог у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, оглянувши амбулаторну карту, медичні карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 , суд прийшов до наступного.
Зокрема, як убачається з матеріалів справи, 27 січня 2025 року на перерві перед останнім 5 уроком учні 2-Б класу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 бігали один за одним. Під час руху ОСОБА_4 штовхнув ОСОБА_3 , унаслідок чого останній упав та вдарився лобом об парту. ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження (синець і припухлість у ділянці лоба) (акт розслідування нещасного випадку № 2 від 21 березня 2025 року, акт службової перевірки від 08 квітня 2025 року, фотоматеріали).
Відповідно до постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 квітня 2025 року за вказаним фактом відповідачку ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді попередження. 
З матеріалів справи також убачається, що перше звернення позивачки до лікаря зафіксовано 29 січня 2025 року (до сімейного лікаря), за результатами якого встановлено діагноз: гостра респіраторна вірусна інфекція (ГРВІ). Повторне звернення мало місце 04 лютого 2025 року, за висновком лікаря - наявні ознаки правобічної нижньодольової пневмонії.
В подальшому ОСОБА_3 лікувався стаціонарно, а саме останній перебував на стаціонарному лікуванні у КП «КНП Вознесенська БЛ» ВМР з 04 лютого 2025 року по 17 лютого 2025 року, з 27 лютого 2025 року по 07 березня 2025 року, з 07 березня 2025 року по 14 березня 2025 року - у КП «КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня» МОР. 
Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого педіатричного відділення №1055/75 КП «КНП Вознесенська БЛ» ВМР, встановлено основний діагноз: позалікарняна правобічна нижньодольова пневмонії, середньої тяжкості, супутній діагноз - струс головного мозку (під питанням), було проведено лікування: розчин рінгера, фіз.р/н, дексаметазон, но-шпа, цефтріаксон, ібупрофен, метоклопрамід, ротабіотик, інгаляції з небуломаксом, інгаляції з небутамолом, глюкоза. 
У подальшому ОСОБА_3 проходив стаціонарне лікування у КП «КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня» МОР з 27 лютого 2025 року по 07 березня 2025 року з діагнозом: інші ураження нервової системи, астено-невротичний синдром, з ЧМТ (під питанням), супутній - ацетонурічний синдром. Отримував наступне лікування: когнитиум, аллева, гамалете, бетаргін.
Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного КП «КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня» МОР за період з 07 березня 2025 року по 14 березня 2025 року, ОСОБА_3 встановлено основний діагноз: функціональний розлад шлунка, ацетонурія, ускладнення - токсикоз І ст., супутній діагноз - інші ураження нервової системи. Було проведено лікування: ReO 2, регідрон, бетаргін, аллева, дитячий панкреатин, глюкоза, ондосетрон,розчин рінгера.
За наслідками магнітно-резонансного томографічного обстеження від 22 березня 2025 року у ОСОБА_3 не встановлено ознак патології головного мозку.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ч. 1, п. 8 ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Разом з тим, позивач зобов`язаний довести причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру завданої шкоди (збитків) покладається також на позивача.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.
Якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, закладу охорони здоров`я чи іншого закладу, що зобов`язаний здійснювати нагляд за нею, а також під наглядом особи, яка здійснює нагляд за малолітньою особою на підставі договору, ці заклади та особа зобов`язані відшкодувати шкоду, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.
Відповідно до п. 6 постанови Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за шкоду, заподіяну неповнолітнім, який не досяг 15 років, несуть відповідальність перед потерпілим його батьки, а у відповідних випадках - навчальні заклади. Батьки несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода, заподіяна неповнолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав; навчальні заклади несуть майнову відповідальність за шкоду, якщо вона виникла внаслідок нездійснення ними належного контролю за неповнолітнім у час знаходження його під їхнім наглядом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, особа, якій завдано шкоди ушкодженням здоров`я, має право на відшкодування витрат, зокрема викликаних необхідністю придбання ліків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 150 СК України на батьків покладається обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний моральний розвиток.
З наявних у справі доказів встановлено, що 27 січня 2025 року син відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_4 вчинив дії, які потягли за собою отримання ОСОБА_3 (син позивачки ОСОБА_1 ) тілесних ушкоджень (синець і припухлість у ділянці лоба).
Відповідачка ОСОБА_2 , як зазначалося вище, була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП . 
Стаття 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду у цивільному провадженні виключно в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.
Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.ч. 1, 5, 6 ст.81, 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що проходження лікування ОСОБА_3 та витрати, пов`язані з його лікуванням, є наслідком саме дій малолітнього ОСОБА_4 . Показання позивачки, допитаної як свідок, в силу ч.2 ст. 78 ЦПК України, суд до уваги не приймає. 
Проста послідовність подій не повинна братися до уваги, оскільки заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
Водночас, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, повинна надати докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. 
При цьому, під час розгляду справи сторона позивачки не заявляла клопотання про проведення у цій справі судової медичної експертизи експертній установі, яка має повноваження на проведення обумовленого виду експертиз.
З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 у частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню. 
Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Згідно з вимогами ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у п. 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, від 27.02.2009 № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Наявність травми, як фізичної так і психологічної, свідчить про наявність як фізичних, так і душевних страждань. Останні, зокрема, полягають у порушенні звичайного ритму життя потерпілого.
Право особи на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок спричинення тілесних ушкоджень, є абсолютним.
При цьому, розмір моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, відповідно до встановлених у судовому засіданні обставин (п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року). 
Отже, виходячи з встановлених обставин, враховуючи глибину та ступінь моральних і фізичних страждань дитини, яких вона зазнала внаслідок отриманої травми, душевних страждань, пов`язаних з протиправними діями малолітнього ОСОБА_4 , відповідно до наданих доказів, суд вважає достатнім, адекватним та справедливим присудження позивачці, яка є законним представником ОСОБА_3 , у відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн.
Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141,259,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вознесенська гімназія № 6 Вознесенської міської ради Миколаївської області, про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , яка є законним представником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , 3000,00 грн моральної шкоди. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Суддя Л.В.Лузан