Справа № 567/208/26

Провадження №3/567/143/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року 	м. Острог	

Суддя Острозького районного суду Рівненської області Назарук В.А., 

з участю
потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
захисника – адвоката Чернова В.В.
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП  НОМЕР_1 

за ч.1 ст.173-2, ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

в с т а н о в и в :

відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №750632 від 29.01.2026, в провину ОСОБА_3 ставиться те, що 17.01.2026 близько 08 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 він вчинив домашнє насильство щодо своєї дружини ОСОБА_1 , а саме вчинив умисні дії психологічного та економічного характеру (обмежував доступ до побутових приладів, образливо чіплявся, обзивав нецензурною лайкою) внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої (погіршення якості життя, негативні переживання), чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №750633 від 29.01.2026, в провину ОСОБА_3 ставиться те, що 17.01.2026 близько 08 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 він вчинив домашнє насильство щодо своєї падчерки ОСОБА_2 , а саме вчинив умисні дії психологічного та економічного характеру (обмежував доступ до побутових приладів, образливо чіплявся, обзивав нецензурною лайкою) внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої (погіршення якості життя, негативні переживання), чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.
ОСОБА_3 в суді вину у вчиненні адміністративних правопорушень не визнав та пояснив, що з ОСОБА_1 перебуває в шлюбі, справа про розірвання якого перебуває в суді. Зазначив, що він проживає в житловому будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , де вони з ОСОБА_1 та її дочкою ОСОБА_2 проживали протягом шлюбу.
Останнім часом відносини між ними погіршилися, із-за того, що ОСОБА_1 брала кредити, про які його не повідомляла та з інших причин він вирішив розірвати з нею шлюб. Протягом останніх 2 місяців вони між собою навіть не розмовляли, спільне господарство не вели. При цьому, ОСОБА_1 проживала в сусідньому будинку, який належить їй і знаходиться по АДРЕСА_2 , хоча він не виганяв ОСОБА_1 зі свого будинку та нічого їй не забороняв у ньому.
Зазначив, що 17.01.2026 він перебував в своєму будинку, коли біля 08:30 туди приїхала з роботи ОСОБА_1 , а біля 08:45 туди приїхала її дочка ОСОБА_4 .
Він запитав в ОСОБА_1 чи принесла вона гроші, які раніше викрала у нього, на що вона сказала, що зараз викличе поліцію, що вона і зробила. Зазначив, що при цьому не обзивав ОСОБА_1 , не забороняв для неї користуватись побутовими приладами, не чіплявся до неї.
Пояснив, що з ОСОБА_2 в нього конфлікту не було, її він не обзивав, не забороняв для неї користуватись побутовими приладами, не чіплявся до неї.
Потерпіла ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначила, що є дружиною ОСОБА_3 та разом з ним і своєю дочкою проживала в АДРЕСА_1 . Підтвердила, що будинок, який знаходиться в АДРЕСА_2 належить їй та зазначила, що протягом останніх 4 місяців вони як сім`я не проживають, хоча фактично проживають в одному будинку. Йти проживати до свого будинку вона не хотіла, так як хотіла зберегти сім`ю. Зазначила, що з 23.02.2026 вони разом не проживають.
Пояснила, що 17.01.2026 вранці приїхала до будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , де перебував ОСОБА_3 , який став в грубій формі висловлювати до неї претензії з приводу того, що вона немов би викрала в нього гроші. При цьому він повідомив, що викличе поліції, чого вона не заперечила.
Далі вона стала готувати дочці їсти, але ОСОБА_3 разі 5 виключав плитку, чого вона не витерпіла, оскільки платить за електроенергію, та викликала поліцію.
Зазначила, що під час сварки ОСОБА_3 закривав перед дочкою двері, штовхав їх, а також обзивав дочку.
Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що 16.01.2026 ввечері до неї зателефонувала її мати та сказала, що ОСОБА_3 повідомив її про те, що коли вони зайдуть до його будинку, то він викличе поліцію, обвинувачивши їх у крадіжці. При цьому, мати попросила її наступного ранку приїхати.
Коли біля 07:30 вона приїхала до будинку, що в АДРЕСА_1 , то побачила, що ОСОБА_3 повикидав їх речі, а коли приїхала мати, то ОСОБА_3 зробив вигляд, що телефонував в поліцію, хоча насправді цього не зробив. Між ними розпочалася сварка, під час якої він вигнав її з кімнати. При цьому, мати хотіла відчинити двері, щоб вона пройшла в іншу кімнату, але ОСОБА_3 цьому перешкоджав та відпихав її.
Зазначила, що наступного дня біля 08:30 мати дала ОСОБА_3 квитанції про оплату за електроенергію, то він почав відклювати світло та плиту.
Пояснила, що 17.01.2026 ОСОБА_3 курив в приміщенні будинку, а коли вона зробила для нього зауваження з цього приводу, то він став її обзивати.
Зазначила, що з 17.02.2026 в зазначеному будинку не проживає, а будинок, який знаходиться в АДРЕСА_2 належить для її матері.
Суд, заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Адміністративним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.173-2 КУпАП, є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Статтею 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Протиправні дії за ст.173-2 КУпАП можуть мати характер фізичного, психологічного чи економічного насильства.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема, психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
При цьому важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».
Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.
Конфлікт - це особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.
Враховуючи обставини справи, суд вважає, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в його діях відсутні ознаки притаманні домашньому насильству, а наявні ознаки неприязних відносин із дружиною, з якою він перебуває в стані розірвання шлюбу, що носять цивільно-правовий характер, оскільки між ними наявний спір щодо володіння, користування та розпорядження майном подружжя.
Сам лише факт наявності між подружжям конфліктних ситуацій не може свідчити про вчинення одним із них психологічного насильства в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( рішення від 18.01.1978 у справі « Ірландія проти Сполученого Королівства » ( Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява №25).
Протоколи про адміністративні правопорушення, складені відносно ОСОБА_3 не можуть бути визнані належними доказами по даній справі у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вони не є самостійними беззаперечними доказами, а обставини викладені у них повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення та змінювати фабулу протоколу про адміністративне правопорушення, адже діючи таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, незважаючи на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і її дочка є, відповідно, колишнім подружжям, та колишніми членами сім`ї, вони спільним побутом не пов`язані, спільного господарства не ведуть, конфлікт, що виник між ними носить цивільно-правовий характер, на що вказує наявність в провадженні Острозького районного суду Рівненської області цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та не містить ознак для застосування положень ст.173-2 КУпАП.
При вирішенні цієї справи суд виходить з того, що навіть сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
З досліджених обставин справи випливає відсутність в діях ОСОБА_3 об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Отже, виходячи з вимог ст.252, 280 КУпАП, оцінивши обставини справи та надані докази, суд вважає, що у діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, а тому справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.173-2 КУпАП підлягає закриттю.
Враховуючи викладене, керуючись ст.7, 9, 221, 245-249, 251, 276, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.173-2, ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_3 закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Острозького районного суду	Назарук В.А.