РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2026 року 	м. Рівне	№460/6081/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – відповідач) про:
визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 17.01.2025 № 172850029806 про відмову позивачу в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 09.01.2025;
зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу дострокову пенсію за віком відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», починаючи з 09.01.2025, зарахувавши до загального страхового стажу період його роботи в КСП «Іскра» з 01.06.1984 по 12.08.1996 та період догляду за потерпілими дітьми від Чорнобильської катастрофи до досягнення ними 12-річного віку з 02.10.2001 по 31.12.2003.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.
Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що позивач після досягнення 55 років, за наявності страхового стажу понад 26 років, виховавши шістьох дітей до шестирічного віку, за згодою дружини звернувся до пенсійного органу за місцем проживання із заявою про призначення йому дострокової пенсії за віком на умовах пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заява позивача за принципом екстериторіальності була скерована для розгляду по суті до відповідача. Відповідач рішенням від 17.01.2025 № 172850029806 відмовив позивачу в призначенні дострокової пенсії у зв`язку з тим, що матір використала право щодо призначення дострокової пенсії. Такі дії пенсійного органу позивач вважає протиправними, оскільки долученими документами підтверджується факт виховання позивачем шістьох дітей до шестирічного віку. Також вказує, що матір дітей отримує власну пенсію по інвалідності як потерпіла внаслідок аварії на ЧАЕС категорії 1, а тому надала письмову заяву, в якій не заперечує, що її чоловік буде отримувати пенсію за віком як батько, яким здійснювалось виховання шістьох дітей, а при досягненні 50-річного віку вона не претендуватиме на спірний вид пенсії. Крім того, зазначає, що спірним рішенням позивачу не зараховано до страхового стажу період роботи в колгоспі «Іскра» з 01.06.1984 по 12.08.1996 та період догляду за дітьми (потерпілими внаслідок аварії на ЧАЕС) до досягнення ними 12-річного віку з 02.10.2001 по 31.12.2003. З наведених мотивів, просить позов задовольнити в повному обсязі.
24.04.2025 через підсистему «Електронний Суд» ЄСІСТ суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо задоволення позовним вимог та зазначає, що оскільки матір обрала один із видів дострокової пенсії, а саме пенсію по інвалідності, то відсутні підстави для призначення позивачу пенсії відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З цієї підстави, просить суд відмовити у задоволенні позову.
ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ. 
Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.
Ухвалою суду від 04.04.2025 позовна заява залишалася без руху та позивачу встановлювався строк для усунення недоліків позову.
09.04.2025 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 14.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.
Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є багатодітним батьком, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_1 , виданим Рівненською районною державною адміністрацією від 02.09.2010.
Згідно довідки від 19.11.2024 № 2672, виданої відділом адміністративних послуг та цифрової трансформації Зорянської сільської ради, ОСОБА_1 дійсно виховав до 6-річного віку шістьох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12-ААБ № 812937 матері дітей ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) встановлено інвалідність ІІІ групи, захворювання пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи. На підставі чого, отримує пенсію по інвалідності як потерпіла від аварії на ЧАЕС. 
09.01.2025 позивач звернувся до територіального органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
На підставі пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, за принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії від 09.01.2025 направлено для розгляду до відповідача.
17.01.2025 відповідачем прийнято рішення № 172850029806, яким позивачу відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-ІV), оскільки мати використала право на призначення дострокової пенсії. Відтак, згідно поданих документів право на пенсійну виплату відсутнє.
Позивач, не погоджуючись з рішенням про відмову в призначенні пенсії та вважаючи таке рішення протиправним, звернувся до суду з цим позовом.
ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом № 1058-IV.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Статтею 26 Закону № 1058-IV встановлено умови призначення пенсії за віком. Зокрема, за загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного страхового стажу, визначеного у даній статті.
Водночас, пунктом 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV закріплено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають: жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.
За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, до шестирічного віку здійснювалося батьком, батьку призначається дострокова пенсія за віком після досягнення віку 55 років та за наявності страхового стажу не менше ніж 20 років.
Тобто, за пунктом 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV дострокова пенсія за віком призначається одному з батьків за вибором матері у випадку досягнення встановленого віку та наявності відповідного страхового стажу.
Як вбачається з спірного рішення від 17.01.2025 № 172850029806 (далі – рішення № 172850029806) про відмову позивачу в призначенні дострокової пенсії, загальний страховий стаж позивача становить 26 років 02 місяці 13 днів. Відтак, питання щодо достатності у позивача страхового стажу та досягнення ним 55-річного віку не є спірним в межах розгляду цієї справи.
Однак, спірним питанням в межах розгляду даної справи є питання наявності або ж відсутності в позивача права на призначення дострокової пенсії за віком, оскільки правом на призначення одного з видів пенсії, за твердженням відповідача, вже скористалась дружина позивача ОСОБА_7 , як матір, яка народила шістьох дітей та виховала їх до шестирічного віку.
Так, в ході судового розгляду судом встановлено, що відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12-ААГ № 812927, ОСОБА_7 встановлено інвалідність ІІІ групи у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи.
Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , виданого 22.11.2023 Пенсійним фондом України, ОСОБА_7 встановлена пенсія по інвалідності як особі з інвалідністю ІІІ групи. 
Відтак, суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності у позивача права на призначення дострокової пенсії за віком за нормами пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV, оскільки судом встановлено, що дружина позивача, як жінка, що народила шістьох дітей та виховала їх до шестирічного віку, не скористалась правом на призначення їй пенсії з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV, а саме їй призначено дострокову пенсію за інших правових підстав та на інших умовах.
Доказів на підтвердження протилежного відповідачем в ході судового розгляду не надано, а судом не здобуто.
Суд звертає увагу, що нормами Закону № 1058-IV визначено спеціальне суб`єктивне право батька (за вибором матері), як одного з членів подружжя, що здійснювало виховання п`ятьох і більше дітей, на призначення дострокової пенсії за віком, і допустимість реалізації цього права не може ставитись в залежність від реалізації матір`ю свого права на призначення дострокової пенсії за віком, передбаченого іншими нормами законодавства, якщо вона скористалася своїм правом і відмовилася від пенсії, як мати, що здійснювала виховання дитини - інваліда.
Така правова позиція відповідає висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 12.11.2013 у справі № 21-373а13.
Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Суд зазначає, що відповідно до підпункту 6 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1, жінкам, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до зазначеного віку,- документи про народження дітей (дитини), виховання їх (її) до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність. 
У разі звернення за пенсією батька, яким здійснювалось виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, додається заява матері про згоду щодо призначення пенсії батьку або документи, що підтверджують її відсутність (свідоцтво органу державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) про смерть, рішення суду тощо) (при призначенні пенсії згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону).
Відповідно до пункту 2.17 Порядку № 22-1, при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвами про народження. 
Також до матеріалів справи було долучено довідку відділу адміністративних послуг та цифрової трансформації Зорянської сільської ради від 19.11.2024 № 2672, з якої стверджується, що позивач дійсно виховав до шестирічного віку своїх шістьох дітей. 
Матеріали справи також містять довідки управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області № № 2329/05-09/24, 2330/05-09/24 від 18.11.2024, згідно з якими ні позивач, ні його дружина як матір дітей не перебувають на обліку в управлінні соціального захисту населення та не отримують жодної соціальної допомоги.
Судом встановлено, що 06.01.2025 ОСОБА_7 (дружина позивача) подала до територіального органу Пенсійного фонду України заяву про надання згоди на те, щоб її чоловіку ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком як особі, яка виховала п`ятьох і більше дітей до шести років. Також підтвердила, що після досягнення 50 років не буде претендувати на зазначений вид пенсії, оскільки отримує пенсію по інвалідності як потерпіла внаслідок аварії на ЧАЕС. 
Зазначена заява була предметом розгляду відповідача під час прийняття спірного рішення, про що свідчить надана копія вказаної заяви разом із відзивом на позовну заяву. 
За наведеного, суд констатує, що до заяви про призначення пенсії позивачем було надано пенсійному органу всі передбачені нормами діючого законодавства документи, зокрема документи про народження дітей, виховання їх до шестирічного віку та заява матері про згоду щодо призначення пенсії батьку.
Водночас, фактичною підставою для прийняття відповідачем спірного рішення № 172850029806, як вже було зазначено, стало те, що матір використала право на призначення дострокової пенсії, а відтак чоловік (тобто позивач) не має права на призначення дострокової пенсії відповідно до норм Закону № 1058-IV. 
Суд наголошує, що ОСОБА_7 делегувала своє дострокове право на пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону № 1058-IV своєму чоловіку, водночас, підставою для призначення дружині позивача пенсії була саме наявність такого права за нормами іншого закону.
Тобто, маючи право на такий вид дострокової пенсії як матір п`ятьох і більше дітей, яких вона виховала до шестирічного віку, ОСОБА_7 відмовилась від такої на користь свого чоловіка, водночас маючи інвалідність ІІІ групи, звернулась за призначенням пенсії як особа з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕС за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Разом з тим, суд вважає протиправними такі мотиви відмови відповідача у призначенні позивачу дострокової пенсії, оскільки допустимість реалізації права позивача на призначення дострокової пенсії у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 115 Закону № 1058-IV, не може ставитися у залежність від реалізації особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи свого права на призначення пенсії по інвалідності, передбаченого іншими нормами законодавства.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовив позивачу в призначенні дострокової пенсії, з тих підстав, що матір шістьох дітей використала одне із наданих їй прав призначення пенсії, оскільки ОСОБА_7 призначено дострокову пенсію за інших правових підстав, не передбачених пунктом 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV, внаслідок чого відповідач порушив гарантоване державою право позивача на пенсійне забезпечення.
Таким чином, оскільки позивач досяг необхідного віку (55 років) для призначення дострокової пенсії, у нього наявний необхідний страховий стаж (не менше 20 років) та матір дітей надала пенсійному органу заяву про згоду щодо призначення пенсії батьку, то суд приходить висновку, що позивач має право на призначення дострокової пенсії за віком на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV.
Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.01.2025 № 172850029806 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити дострокову пенсію за віком на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV, то суд вказує на таке.
Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України).
Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.
Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не можливість їх порушення в майбутньому.
Таким чином, суд приходить висновку, що станом на момент ухвалення судом цього рішення призначення позивачу дострокової пенсії за віком на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV ще не було і права позивача на виплату пенсії за наслідками такого призначення ще не порушені.
При цьому, суд наголошує, що обґрунтованість та правомірність таких позовних вимог як критерій для їх задоволення нівелюється тим, що відповідні права позивача ще не порушені, а чинне законодавство не допускає ухвалення судом рішень на майбутнє.
Відтак, у задоволенні позовних вимог в названій частині слід відмовити, як передчасних.
Щодо позовних вимог про зарахування до загального трудового стажу позивача періоду його роботи в КСП «Іскра» з 01.06.1984 по 12.08.1996, то суд зазначає наступне. 
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пенсійне забезпечення.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.02.2018 по справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 по справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 по справі № 159/4178/16-а.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 1 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР № 310 від 21.04.1975 (далі – Основні положення), основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника.
Відповідно до пункту 2 Основних положень трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно пункту 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Так, судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 , дата заповнення 02.12.1997, позивач 01.06.1984 був прийнятий на роботу трактористом та прийнятий в члени колгоспу КСП «Іскра» Рівненського району, протокол № 10 від 01.06.1984 (запис № 1).
12.08.1996 був звільнений з роботи за власним бажанням та звільнений з членів колгоспу, протокол № 2 від 30.04.1997 (запис № 2).
Також в трудовій книжці міститься виправлення в даті звільнення, про яке зроблено відповідний запис «Виправленому «число, «місяць», «рік» - вірити», засвідчений підписом відповідальної особи. 
Суд зауважує, що вказані записи трудової книжки виконано чітко, без підтирань, містять чіткий відтиск печатки підприємства, вказівку на документ, на підставі чого було зроблено відповідні записи, а також матеріали справи не містять доказів визнання недостовірними записів трудової книжки позивача щодо періодів його роботи в колгоспі.
У спірному рішенні № 172850029806 вказано, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в колгоспі «Іскра» з 01.06.1984 по 12.08.1996 згідно архівних довідок № 3734/04-02 та № 3746/04-02 від 19.12.2024, оскільки відсутні накази про прийняття та звільнення з КСП та відсутні відомості про перейменування колгоспу. 
Проте суд зауважує, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 , дата заповнення 02.12.1997, оформлена відповідно до вимог Інструкції № 162, оскільки містить інформацію стосовно періодів роботи позивача, а саме: дати прийняття на роботу, найменування підприємств, де працював позивач, а також зазначено на підставі яких наказів позивач прийнятий на роботу та звільнений з роботи, містить підписи відповідальних осіб та відтиски печаток роботодавців позивача.
Крім того, при прийнятті спірного рішення у розпорядженні відповідача були архівні довідки з Комунальної установи «Трудовий архів Рівненської міської ради», з яких підтверджується, що ОСОБА_1 працював у колгоспі «Іскра» та наведена інформація щодо кількості відпрацьованих днів. 
Суд також звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
На підставі п.4.2 Порядку № 22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
В контексті цього суд зауважує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів направлення відповідачем запитів, листів та здійснення інших повноважень щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірного періоду до страхового стажу.
Відтак, суд відхиляє доводи відповідача про відсутність наказів про прийняття та звільнення позивача з КСП «Іскра» та відсутність відомостей про перейменування колгоспу як безпідставні. 
Водночас, вирішуючи питання щодо зарахування періоду роботи позивача в КСП «Іскра», суд враховує, що відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Таким чином, єдиною підставою для не врахування до трудового стажу періоду роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.
Так, у розділі "Трудова участь у громадському господарстві" трудової книжки серії НОМЕР_3 міститься інформація про прийнятий колгоспом річний мінімум та фактично відпрацьовані позивачем дні: 
у 1984 році – 101 відпрацьований день при встановленому мінімумі трудоднів за рік 100;
у 1985 році – 156 відпрацьованих днів при встановленому мінімумі трудоднів за рік 100;
у 1986 році – 188 відпрацьованих днів при встановленому мінімумі трудоднів за рік 260;
у 1987 році – 196 відпрацьованих днів при встановленому мінімумі трудоднів за рік 240;
у 1988 році – 258 відпрацьованих днів при встановленому мінімумі трудоднів за рік 280;
у 1989 році – 253 відпрацьованих днів при встановленому мінімумі трудоднів за рік 260;
у 1990 році – 192 відпрацьованих дня при встановленому мінімумі трудоднів за рік 260;
у 1991 році – 170 відпрацьованих днів при встановленому мінімумі трудоднів за рік 260;
у 1992 році – 321 відпрацьований день при встановленому мінімумі трудоднів за рік 260;
у 1993 році – 226 відпрацьованих днів при встановленому мінімумі трудоднів за рік 260;
у 1994 році – 272 відпрацьованих дня при встановленому мінімумі трудоднів за рік 260;
у 1995 році – 251 відпрацьований день при встановленому мінімумі трудоднів за рік 260;
у 1996 році – 51 відпрацьований день при встановленому мінімумі трудоднів за рік 260.
При цьому, згідно довідки від 19.12.2024 № 3746/04-02, з 1986 по 1989 роки був встановлений мінімум людино-днів становив 260 днів (при фактично відпрацьованих позивачем за 1986 рік – 188 днів, за 1988 рік – 253,5 днів, за 1989 рік – 253 дні), за 1987 рік – 240 днів (при фактично відпрацьованих 188 днів), за 1988 рік – 280 днів (при фактично відпрацьованих 253,5 днів), за інші роки (1984, 1985, 1990 роки) встановлений мінімум був відсутній. 
Згідно з довідкою від 19.12.2024 № 3747/04-02, за 1991-1992 роки та 1994-1995 роки встановлений мінімум людино-днів становив 260 днів (позивачем за 1991 рік відпрацьовано 170 днів, за 1992 рік – 321 день, за 1994 рік – 272 дні, за 1995 рік – 252 дні), за 1993 рік – 230 днів (при фактично відпрацьованих 226 днях), за інші роки (1996 рік) встановлений мінімум був відсутній. 
Суд звертає увагу, що з долученої до матеріалів справи довідки форми РС-право (розрахунок стажу) від 17.01.2025 вбачається, що відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано періоди його трудової діяльності в колгоспі, зокрема за 1984, 1985, 1992 та 1994 роки, в які позивачем було виконано обов`язковий мінімум відпрацьованих трудоднів.
Відтак, незарахування до страхового стажу позивача періодів його трудової діяльності з 01.01.1984 по 31.12.1984, з 01.01.1985 по 31.12.1985, з 01.01.1992 по 31.12.1992 та з 01.01.1994 по 31.12.1994 є необґрунтованим та безпідставним, у зв`язку з чим вказаний період підлягає до зарахування до страхового стажу позивача. 
При цьому, відповідно до статті 56 Закону № 1788-ХІІ, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно пункту 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.
В разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю в такому порядку: загальна кількість відпрацьованих людино-днів ділиться на 25,4.
В цьому контексті, суд зауважує, що ні трудова книжка позивача, ні архівні довідки не містять записів щодо поважності причин невиконання ним обов`язкового мінімуму трудової участі за 1986-1991, 1993 та 1995-1996 роки. При цьому, інших доказів на підтвердження виконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі за вказані роки або поважності причин такого невиконання сторонами не долучено, а судом не встановлено.
Відтак, у суду відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду його трудової участі позивача за 1986-1991, 1993 та 1995-1996 роки.
Щодо незарахування періоду догляду за потерпілими дітьми від Чорнобильської катастрофи до досягнення ними 12-річного віку з 02.10.2001 по 31.12.2003 до страхового стажу позивача, то суд зауважує наступне.
Відповідно до пункту 27 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі – Закон № 796-ХІІ), до дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, належать неповнолітні діти, які:
1) евакуйовані із зони відчуження, у тому числі діти, які на момент евакуації знаходились у стані внутріутробного розвитку;
2) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше одного року у зоні безумовного (обов`язкового) відселення;
3) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше двох років у зоні гарантованого добровільного відселення;
4) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше трьох років у зоні посиленого радіоекологічного контролю;
5) народились після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, або народжені матір`ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи;
6) хворі на рак щитовидної залози незалежно від дозиметричних показників, а також хворі на променеву хворобу;
7) одержали дозу опромінення щитовидної залози внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка перевищує рівні, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Пункт 13 частини першої статті 30 Закону № 796-XII встановлює, що потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема щодо зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.
Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні відомості про не зарахування до страхового стажу ОСОБА_7 (дружини позивача) при призначенні їй пенсії по інвалідності часу догляду за потерпілими дітьми до досягнення ними 12 років, а також відсутній розрахунок її страхового стажу, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити чи була використана пільга щодо зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілими дітьми до досягнення ними віку 12 років.
Отже, в ході судового розгляду позивач належними, допустимими та достатніми доказами не підтвердив порушення своїх прав у названій частині.
Відтак, підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дітьми, потерпілими від Чорнобильської катастрофи, до досягнення ними 12-річного віку з 02.10.2001 по 31.12.2003 відсутні.
Згідно частини першої, другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, позовну заяву належить задовольнити частково.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Так, за подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн, відтак за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 грн.
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.01.2025 № 172850029806 про відмову у призначенні дострокової пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 09.01.2025, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в КСП «Іскра» з 01.01.1984 по 31.12.1984, з 01.01.1985 по 31.12.1985, з 01.01.1992 по 31.12.1992 та з 01.01.1994 по 31.12.1994.
В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області суму судового збору в розмірі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири грн, 48 коп.). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 20.02.2026. 
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ); 
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49094; код ЄДРПОУ/РНОКПП 21910427).

Суддя       Ольга ПОЛІЩУК