ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1860/26 Справа № 211/3576/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рагозіна С. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/3576/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ»,
відповідачка –  ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Максимов Роман Ігорович, на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2025 року, яке ухвалено суддею Рагозіною С.О.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 02 жовтня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» (надалі – ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 24 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі – ТОВ «Лінеура Україна») та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1797528 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальницею одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. 
Відповідно до п.1.2 кредитного договору, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту – 5000 грн., дата надання кредиту – 31 травня 2021 року, строк кредиту - 30 днів, стандартна процентна ставка – 1,90 % в день. 
Відповідачка умови договору не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 16400,00 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь, а також судові витрати по справі.
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2025 рокупозовні вимоги ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1977528 від 31 травня 2021 року у загальному розмірі 16400 гривень 00 коп., яка складається: 5000,00 грн. – прострочена заборгованість за сумою кредиту, 11400,00 грн. – прострочена заборгованість за відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» судові витрати по справі: витрати на правову допомогу в сумі 5000 гривень 00 коп., та судовий збір в сумі 2422 гривні 40 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Максимов Р.І., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду винесене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у заявці відповідачки, яку вона подавала 31.05.2021 року процентна ставка зазначена не була та взагалі були відсутні будь-які дані щодо отримання позики, крім наміру отримати позику, та згоди на перевірку кредитної історії позичальника, тобто, заявка не містила ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру позики, процентів за користування кредитом, а тому відповідачка не зобов`язана сплачувати позичальнику будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Крім того, зазначена заявка навіть не підписана відповідачкою. Позивачем не надано копію Договору про споживчий кредит №1977528 від 31.05.2021 року, де було би зазначено, що з ним ознайомилася відповідачка і погодилася з ним подаючи заявку на отримання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою коштів у позику взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування коштами та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування. Наполягає на тому, що доданий позивачем Договор про споживчий кредит №1977528 від 31.05.2021 року, не підписаний відповідачкою, що є істотною умовою додержання письмової форми договору позики.
Також, зазначає, що, як вбачається з Договору №1977528 від 31.05.2021 року, наданного позивачем, відповідачці надано кредит в сумі 5000 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків - 1, 9 % в день, отже з урахуванням строку кредитування максимальний розмір процентів на які міг претендувати позивач 2850 грн (5000 грн / 100 % * 1, 9 % * 30 днів). Крім того, як вбачається з паспорту споживчого кредиту, наданого позивачем, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) становить 7850 грн, а орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за зниженою процентною ставкою за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) становить 6710 грн. Суд першої інстанції навів розрахунки відсотків за кредитом, однак, незважаючи на часткову згоду з позицією відповідача та проведення власного розрахунку, відповідно до якого кредитором правомірно нараховано відсотки за користування кредитом за стандартною процентною ставкою та які становлять 6840 грн, суд стягнув 11400 грн простроченої заборгованості за відсотками, замість розрахованих 6840 грн.
Вказує, що позивачем взагалі не надано будь-яких доказів, які вказують на те, що відповідачка отримала кредит у розмірі 5000 грн, тобто, судом першої інстанції визнано встановленими обставини, які мають істотне значення для справи, які не були доведені позивачем.
Наявна в матеріалах справи паперова роздруківка Договору №1977528 від 31.05.2021 року не засвідчена в установленому порядку та не підтверджує, що саме ці документи були створені та підписані з одного боку ТОВ «Лінеура Україна»та ОСОБА_1 з іншого, саме у дні зазначені у них та саме такого змісту, не додано жодних доказів нанесення електронного цифрового підпису (у т.ч. роздруківка ЕЦП на паперовому носії Договору, де вказано відповідний штрих-код та/або QR-код, із зазначенням ПІБ підписувача, №, дату нанесення, номер сертифіката підпису). Отже, позивачем не надано доказів укладення між ТОВ «Лінеура Україна»та відповідачкою електронного договору про надання споживчого кредиту, проте, незважаючи на це, судом першої інстанції визнано встановленими обставини, які мають істотне значення для справи, які не були доведені позивачем.
Також, вважає, що, з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та значенням справи для сторони, вартість послуг адвоката у справі, розумності їхнього розміру, необхідність таких витрат для даної справи, кількості судових засідань, з урахуванням того, що позов не підлягав задоволенню, у стягненні витрат на правничу допомогу теж слід було відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 31 травня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1977528, який підписано електронним підписом відповідачки.
Відповідно до умов цього Договору, на умовах встановлених договором Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту – кредит. Сума кредиту складає 5000 грн. (пункт 1.2).
Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору. Строк кредитування може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору (п.1.3 договору).
Пунктом 1.4 Договору визначено тип процентної ставки – фіксована. Процентна ставка за користування кредитом залежить від фактичного виконання клієнтом умов договору та становить: знижена процентна ставка становить 1,14 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у пункті 1.3 цього договору, якщо в цей строк клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана у графіку платежів; стандартна процентна ставка складає 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у пункті 1.3 цього договору, якщо клієнт не виконав умови зазначені в п.п.1.4.1 договору для застосування зниженої процентної ставки, в межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою клієнта відповідно до п.4.1 договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулась авто пролонгація відповідно до п.4.2 договору.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за зниженою ставкою 3483,62 % річних; за стандартною ставкою 24079,41 % річних (п.1.5 договору).
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за зниженою ставкою 6710,00.; за стандартною ставкою 7850,00 грн. (п.1.6 договору).
Кредит надається Товариством у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, що має наступні реквізити № НОМЕР_1 (п.2.1 договору).
Відповідачкою ОСОБА_1 підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому вказано: основні умови кредитування з урахуванням побажань клієнта: тип кредиту – кредит, сума кредиту (ліміт) – 5000 грн., строк кредитування – 30, мета отримання кредиту – споживчі цілі, спосіб та строк надання кредиту – шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної споживачем, не пізніше трьох календарних днів від дати підписання договору; інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту.
Згідно довідки про ідентифікацію ТОВ «Лінеура Україна», з ОСОБА_1 укладено договір № 1977528 від 31.05.2021 року і договір ідентифікований ТОВ «Лінеура Україна» (акцепт договору позичальником підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора К334).
Згідно довідки ТОВ “Універсальні платіжні рішення” ТОВ “УПР” Вих. № 29508-0403 від 04.03.2024 року, ТОВ “Універсальні платіжні рішення” надає послуги з переказу коштів в національні валюті без відкриття рахунків та операція з перерахування коштів на банківську картку є успішною та кошти по ній відправлено за відповідним призначенням: 31.05.2021 року на суму 5000 грн. на банківську картку № НОМЕР_2 .
24 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 02-24122001 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» передає грошові кошти в розпорядження ТОВ «Лінеура Україна» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «Лінеура Україна» відступає ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 02-24122001 від 24 грудня 2021 року ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 в сумі 16400,00 грн., з яких: 5000 грн. – залишок по тілу кредиту, 11400,00 грн. – залишок по відсотках.
З метою досудового врегулювання спору, позивачем ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було направлено на адресу відповідачки ОСОБА_1 письмову вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором Вих. № б/н від 13 січня 2025 року, яка залишена відповідачкою без відповідного реагування.
Встановиши, що відповідачка ОСОБА_1 не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між нею та ТОВ “Лінеура Україна” в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідачки за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 16 400 гривень 00 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 000 гривень 00 копійок та відсотками за користування кредитом у розмірі 11 400 гривень 00 копійок.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначеніу ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України).
За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2ст. 639 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України закріплено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
В справі що розглядається, кредитний договір № 1977528 від 31 травня 2021 року між ТОВ “Лінеура Україна” та відповідачкою ОСОБА_1  підписаний з боку позичальниці електронним підписом одноразовим ідентифікатором 31.05.2021 року о 14:06:18, який містить набір цифрових та буквених символів, містить персональні дані відповідачки: серію, номер паспорта, коли і ким виданий, ідентифікатор податкового номера, номер платіжної картки для переказу коштів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. 
Отже, договір № 1977528 від 31 травня 2021 року, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду цієї справи, підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання ним цього договору. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір (договір позики) між первісними кредиторами та відповідачкою не був би укладеним.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та ряді інших, тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Зміст договору свідчить про те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину: суми кредиту, строку кредитування, розміру та порядку нарахування процентів, порядку здійснення розрахунків, в кредитному договорі вказано номер електронного платіжного засобу позичальника, на який здійснено перерахування коштів, й зазначені обставини в апеляційній інстанції не спростовано. 
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконала, у результаті чого утворилась заборгованість у розмірі пред`явленої до стягнення суми.
Апеляційним судом відхиляються, як необґрунтовані доводи апеляційної скарги щодо неправомірного нарахування процентів за користування кредитом.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові від 05 квітня 2023 року Велика Палата Верховного Суду у справі №910/4518/16 зробила висновок про те, що «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання».
На підставі вищевикладеного, при визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, колегія суддів враховує, що нарахування процентів може здійснюватися в межах строку кредитування.
Як встановлено з матеріалів справи, строк кредитування за договором № 1977528 від 31 травня 2021 року був погоджений сторонами та становив 30 днів.
Сторони домовились, що у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та Клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1.-4.1.6 Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. 4.2.2. Клієнт, підписуючи цей Договір, дає згоду на його автопролонгацію, - продовження дії Договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 Договору) ще на 15 календарних днів.
Разом з тим, у пункті 4.2.5. Договору сторони погодили, що загальна кількість атовпролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (включаючи період, визначений в п.1.3 Договору). Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав.
Так, матеріали справи свідчать, що нарахування процентів у сумі 11 400 грн здійснено позивачем відповідно до умов Кредитного договору, у межах строку кредитування, а саме за період з 31 травня 2021року по 30 жовтня 2021 року, що не перевищує обумовлений сторонами максимальний 120-ти денний строк користування кредитними коштами, з урахуванням автопролонгацій.
Згідно п.1.4.1 кредитного договору, стандартна процента ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Клієнта, відповідно до п.4.1 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.2 Договору.
Згідно п.1.4.2 Договору, знижена процентна ставка становить 1,14%.
При цьому, відповідачці з 31.05.2021 року по 30.06.2021 року застосовано знижену відсоткову ставку 1,14% від суми заборгованості протягом перших 30 днів користування кредитними кошами, як це передбачено умовами договору, а в подальшому до 30.10.2021 року застосовано стандартну проценту ставку в розмірі 1,90%, що відповідає умовам договору
Таким чином, судом встановлено і відповідачкою не спростовано, що ОСОБА_1 не було виконані умови кредитного договору для застосування зниженої процетної ставки, передбачені п. 1.4.2 договору, а також умови щодо сплати заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом у строк до 30 червня 2021 року, у зв`язку із чим відбулась автопролонгації договору відповідно до п.4.2 договору, загальна кількість якої не перевищує 120 календарних днів (включаючи період, визначений п.1.3 договору), тому первісним кредитором правомірно нараховано відсотки за користування кредитом у загальному розмірі 11 400 грн., який в апеляційній інстанції не спростовано.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність нарахованння відсотків за користування кредитом за стандартною процентною ставкою у розмірі 6840 грн, однак, стягнув 11400 грн простроченої заборгованості за відсотками, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, зазначення суми 6840 грн у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду є очевидною опискою, як і наведений розрахунок: 3000 грн. (залишок тіла кредиту) * 1,90 % (стандартна відсоткова ставка) * 120 днів (строк кредитування з урахуванням автопролонгації), оскільки такі вихідні дані суперечать встановленим судом обставинам, які наведені вище.
При цьому, колегія суддів зауважує, що наявна описка не тягне за собою скасування чи зміну рішення, оскільки не вплинула на правильність висновків суду по суті спору, однак, питання про виправлення описки у рішенні суду може бути ініційовано відповідачкою ОСОБА_1 у порядку визначеному статтею 269 ЦПК України.
24 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 02-24122001 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» передає грошові кошти в розпорядження ТОВ «Лінеура Україна» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «Лінеура Україна» відступає ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною 1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 02-24122001 від 24 грудня 2021 року ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 в сумі 16400,00 грн., з яких: 5000 грн. – залишок по тілу кредиту, 11400,00 грн. – залишок по відсотках.
Тобто, ТОВ “ФК “КЕШ ТУ ГОУ” набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 1977528 від 31 травня 2021 року.
При цьому, відповідачкою належних та допустимих доказів виконання зобов`язань за кредитним договором, ні перед первісним кредитором, ні перед позивачем не надано, у зв?язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачка умови кредитного договору не виконує, у зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість по кредиту, яка правомірно стягнута судом першої інстанції на користь нового кредитора - ТОВ “ФК “КЕШ ТУ ГОУ”.
Доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 про те, що судом безпідставно стягнуто з неї на користь позивача витрати на правничу допомогу, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн., на підтвердження чого надано: договір про надання правової допомоги № б/н від 29 грудня 2023 року, укладеного з адвокатом Пархомчук С.В.; рахунок, згідно якого адвокатом Пархомчук С.В. надано правничу допомогу згідно договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, вартістю 10500 грн.; платіжну інструкцію № 39145 від 03.06.2025 року про сплату позивачем на користь адвоката грошових коштів у сумі 10500 грн.
При визначенні розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача суд першої інстанції вірно взяв до уваги правові висновки, висловлені Верховним Судом у постановах від 20.05.2020 у справі № 240/3888/19 та від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, усі понесені витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору. Ураховуються такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо, які застосовуються за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів і обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Суд першої інстанції, врахувавши клопотаннявідповідачки прозменшення розмірувитрат направничу допомогу, правильно врахував суть спору, його типовість для позивача, сталість судової практики у такій категорії справ, дійшов вірного та обґрунтованого висновку, витрати на правничу допомогу в розмірі 10 500,00 грн при заявленій сумі боргу 16 400,00 грн є недобросовісними, нерозумними та несправедливими і правильно зменшив розмір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, до 5000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених відповідачкою ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Максимов Роман Ігорович, - залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 березня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: