ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

17 лютого 2026 року	Справа №160/35149/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу №160/35149/25 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), до відповідача-3: Військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, скасування наказів,-

ВСТАНОВИВ:
10 грудня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі – позивач) до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідача-3: Військової частини НОМЕР_4 , що надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проявилась у невнесенні відомостей щодо ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про взяття на військовий облік;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 внести відомості про виключення ОСОБА_1 з військового обліку військовозобов`язаних у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 30.10.2025 про призов ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації та направлення до ВЧ НОМЕР_6 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_6 (Відповідача 3) від 31.10.2025 № 318 в частині зарахування ОСОБА_1 до особового складу, призначення на посаду діловода, встановлення окладу та визнання таким, що приступив до обов`язків з 31.10.2025;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_6 (Відповідача 3) ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини, оскільки зарахування відбулося протиправно.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність процедури призову позивача на військову службу. Позивач зазначає, що його раніше було виключено з військового обліку за результатами ВЛК, в зв`язку з чим він не може бути призваний на військову службу за мобілізацією. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/35149/25, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження). 
17 грудня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від представника позивача в підсистемі в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучено лист відповідача-1 від 11.11.2025 року №16/7242 (з додатками, один з яких є неповним).
26 грудня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від відповідача-3 в підсистемі в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач-3 проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_7 , виданому 10.06.2019 року, зазначено, що ОСОБА_1 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, у зв`язку з чим його зараховано до запасу та виключено з військового обліку військовозобов`язаних на підставі пункту 7 та пункту 14, відповідно до вимог чинного на той момент нормативного регулювання. Разом із тим, у 2025 році ОСОБА_1 добровільно ініціював проходження медичного обстеження, що підтверджується випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 637 за період з 14.08.2025 року, яка долучена до матеріалів справи. Надалі, 29.10.2025 року, він пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_6 , за результатами якого було складено відповідну довідку. Згідно з постановою ВЛК від 29.10.2025 року, ОСОБА_1 був визнаний придатним до проходження військової служби у військових частинах забезпечення, а також у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, військових навчальних закладах, навчальних центрах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення та охорони. Правове регулювання діяльності військово-лікарських комісій визначене Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 року. Відповідно до зазначеного Положення, військово-лікарська експертиза спрямована на визначення ступеня придатності громадян до військової служби, а постанови ВЛК приймаються колегіально, є самостійними та ґрунтуються виключно на медичних показниках. Постанова ВЛК від 29.10.2025 року позивачем не оскаржувалась, є чинною та обов`язковою до виконання. Будь-яких належних і допустимих доказів, які б спростовували результати медичного огляду або свідчили про примусовий характер проходження ВЛК, матеріали справи не містять. Навпаки, сукупність доказів підтверджує, що всі дії щодо проходження медичного обстеження та медичного огляду були вчинені позивачем добровільно та усвідомлено. За таких обставин, з моменту визнання ОСОБА_1 придатним до проходження військової служби у визначених категоріях військових формувань, відпали підстави для його подальшого перебування поза військовим обліком, що, у свою чергу, зумовило необхідність його взяття на військовий облік у встановленому порядку. Отже, з урахуванням добровільного проходження позивачем військово-лікарської комісії, чинності та неоскарженості постанови ВЛК, а також відсутності будь-яких доказів протилежного, ТЦК та СП діяли на законних підставах і в межах наданих повноважень, здійснивши взяття ОСОБА_1 на військовий облік.
29 грудня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від відповідача-2 в підсистемі в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач-2 проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що обов`язок проходження Позивачем ВЛК є цілком законним та обґрунтованим, оскільки саме ВЛК визначає стан здоров`я військовозобов`язаного, що за своїм змістом є персональними даними Позивача, які повинні бути відображені в Реєстрі відповідно до ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
16 лютого 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від представника позивача в підсистемі в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучено лист відповідача-1 від 11.11.2025 року №16/7242 (з додатками, в повному обсязі), а також довідка ВЛК позивача від 29.10.2025 року.
17 лютого 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від відповідача-1 в підсистемі в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучені витребувані судом документи. 
Відповідач-1 правом на подання відзиву не скористався, копію ухвали та позовну заяву з додатками отримав завчасно, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до положень ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного від 10.06.2019 року №4/21623, виданого відповідачем-2, позивач є непридатним до військової служби та 10.06.2019 року виключений з військового обліку (пп. 3 п. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу). Відповідна ВЛК проведена 05.06.2019 року. 
Відповідно до картки обстеження та медичного огляду від 29.10.2025 року №53656649 позивач пройшов медичний огляд та визнаний "придатним у частинах забезпечення".
Згідно довідки ВЛК від 29.10.2025 року №2025-1029-2311-4768-7 позивач пройшов ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 29.10.2025 року та визнаний «Придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК га СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Такі особи є непридатними до служби у підрозділах спеціального призначення, Десантно-штурмових військах, морській піхоті, на підводних човнах, надводних кораблях, у спецспорудах».
Наказом відповідача-1 від 30.10.2025 року №1778/М позивача призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено до відповдіача-3.
Згідно військового квитка позивача від 30.10.2025 року серії НОМЕР_8 позивач 30.10.2025 року призваний на військову службу по мобілізації. 29.10.2025 року позивач пройшов ВЛК та визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення. З 31.10.2025 року позивач є військовослужбовцем відповідача-3. 
Наказом відповідача-3 від 31.10.2025 року №318 позивача зарахованого до списків особового складу відповідача-3. 
Згідно довідки відповідача-3 від 10.11.2025 року №3272 позивач є військовослужбовцем відповідача-3 з 31.10.2025 року. 
Листом відповідача-2 від 17.11.2025 року №4/1/9696 представнику позивача повідомлено, що позивач має сам з`явитись до ТЦК та СП. 
Вважаючи мобілізацію протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі – Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає:
підготовку громадян до військової служби;
взяття громадян на військовий облік;
прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу;
проходження військової служби;
виконання військового обов`язку в запасі;
проходження служби у військовому резерві;
дотримання правил військового обліку.
За ч. 9 ст. 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби
Частиною другою ст. 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
За ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII (далі – Закон №3543-XII) порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Цей порядок визначає порядок надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (далі – Порядок №560).
За п. 1 Порядку №560 він, серед іншого, визначає, зокрема:
-організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби;
- процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
- механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.
За п. 72, 73 Порядку №560 рішення щодо придатності резервіста та військовозобов`язаного для проходження військової служби за станом здоров`я визначається військово-лікарською комісією при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
У разі незгоди громадянина з рішенням військово-лікарської комісії при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки на підставі його заяви громадянин направляється для проходження військово-лікарської комісії при обласному ( ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Рішення військово-лікарської комісії при обласному (Київському та ІНФОРМАЦІЯ_7 про придатність резервіста або військовозобов`язаного за станом здоров`я до військової служби під час мобілізації може бути скасовано штатною військово-лікарською комісією вищого рівня або оскаржено у судовому порядку
Наказом Міністерства Оборони України від 14.08.2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі – Положення №402).
Згідно п. 1.1., 1.2. розділу І Положення №402 Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це: 
- медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);
- визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;
- установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Пунктом 1.3. розділу І Положення №402 передбачено, що основними завданнями військово-лікарської експертизи є: 
- добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування Збройних Сил України;
- аналіз результатів медичного огляду та розробка заходів щодо комплектування Збройних Сил України особовим складом, придатним до військової служби за станом здоров`я;
- контроль за організацією і станом лікувально-оздоровчої роботи серед призовників, аналіз результатів і розроблення пропозицій із удосконалення цієї роботи;
- контроль за організацією, проведенням і результатами лікувально-діагностичної роботи у закладах охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності (далі - заклади охорони здоров`я (установи) та медичних підрозділах військових частин, що стосується військово-лікарської експертизи;
- надання методичної та практичної допомоги з питань військово-лікарської експертизи військово-лікарським комісіям, закладам охорони здоров`я (установам);
- визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть;
- розроблення спільно з головними медичними спеціалістами Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ України) і Міністерства оборони України вимог щодо стану здоров`я призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, військовослужбовців, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, резервістів для найдоцільнішого використання їх на військовій службі;
- визначення ступеня придатності військовослужбовців до військової служби у зв`язку з їх звільненням;
- проведення наукової роботи з питань військово-лікарської експертизи;
- підготовка кадрів для військово-лікарських комісій.
Згідно п. 2.1. розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Відповідно до п. 2.2. Положення №402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать:
Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК);
ВЛК регіону.
Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та закладах охорони здоров`я (установах).
Залучати особовий склад штатних ВЛК для вирішення питань та завдань, не пов`язаних із військово-лікарською експертизою, забороняється.
Адміністративно-територіальні зони відповідальності штатних ВЛК за проведення військово-лікарської експертизи визначаються наказом Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».
Відповідно до п. 2.4.4. на ВЛК регіону покладаються, серед іншого, організація військово-лікарської експертизи, керівництво підпорядкованими ВЛК, контроль за їхньою роботою та надання їм методичної і практичної допомоги в зоні відповідальності.
Згідно з п. 2.4.5. ВЛК регіону має право, зокрема, приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК.
Пунктом 2.4.6. розділу І Положення №402 встановлено, що рішенням штатної ВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд.
Згідно п. 2.5.4. розділу І Положення №402 штатні і позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК (ЛЛК) з питань військово-лікарської та лікарсько-льотної експертизи підпорядковуються вищим штатним ВЛК.
Відповідно до п. 1.2. розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний та воєнний час.
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності:
до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти);
військовослужбовців до військової служби;
військовослужбовців до військової служби за військовою спеціальністю;
військовослужбовців до служби в високомобільних десантних військах, плаваючому складі, морській піхоті;
кандидатів на навчання у ВВНЗ, ліцеїстів;
кандидатів до військової служби за контрактом;
кандидатів до участі у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки (далі - МО) та у складі національного персоналу;
військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, працівників Збройних Сил України для роботи з ДІВ, КРП, джерелами ЕМП, ЛВ та мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами;
військовослужбовців та працівників Збройних Сил України до служби (роботи) у спеціальних спорудах, працівників допоміжного флоту ВМС Збройних Сил України;
а також з метою визначення:
можливості проходження військової служби військовослужбовцями та проживання членів їх сімей за кордоном;
необхідності в тривалому спеціалізованому лікуванні, медичному спостереженні або в навчанні (вихованні) у спеціалізованих навчальних закладах членів сімей військовослужбовців, транспортабельності їх за станом здоров`я;
потреби у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва);
потреби у тривалому лікуванні.
Пунктом 2.2. розділу ІІ Положення №402 встановлено, що постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3). Розклад хвороб розроблений відповідно до вимог Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я 10-го перегляду (далі - МКХ-10).
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне. 
Передусім суд зауважує, що аргументом позивача було твердження про протиправність його мобілізації після того, як позивача було визнано непридатним до військовою служби з виключенням з військового обліку. Позивачем не оскаржено довідку (постанову) повторної ВЛК, яка визнала його обмежено придатним. 
З цих підстав, а також виходячи з наступних висновків суду в даній справі, суд констатує, що правові підстави для залучення до участі у справі ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка визнала позивача обмежено придатним, відсутні. Адже позивач не вважав за необхідне оскаржити цей індивідуально-правовий акт, в свою чергу вирішення спору залежить передусім від юридичної оцінки значущості попередньої ВЛК позивача. 
Так, ще 10.06.2019 року позивача виключено з військового обліку за результатом ВЛК як непридатного до військової служби з посиланням на пп. 3 п. 6 ст. 37 Закону №2232-XII. 
Згідно п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 10.06.2019 року) виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які:
- визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.
Таким чином, 05.06.2019 року позивача визнано непридатним до військової служби за результатами ВЛК, в зв`язку з чим 10.06.2019 року позивача виключено з військового обліку. Це рішення було реалізоване шляхом виключення позивача з військового обліку, тобто – не існувало сумнівів в правильності результатів ВЛК станом на 10.06.2019 року. 
Відповідачі не надали до суду жодних доказів на підтвердження того, що 10.06.2019 року результати ВЛК позивача були хибними, а сам позивач не повинен був бути виключений з військового обліку. 
Відповідач-3 у відзиві вказав: у подальшому до зазначеного нормативного акта були внесені зміни, внаслідок чого відпали нормативні підстави, які обумовлювали можливість визнання особи непридатною до військової служби з виключенням з військового обліку, що, у свою чергу, зумовило правомірність повторного проходження військово-лікарської експертизи та ухвалення нового медичного висновку.
Такий аргумент є абстрактним та не може бути підставою для змін в правовому становищі особи. 
Відповідач-2 у відзиві зазначав: медичний огляд проводиться військово лікарською комісією з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти). Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я. Військовозобов`язані, визнані непридатними до військової служби, повторно оглядаються ВЛК військових комісаріатів за місцем проживання після обов`язкового обстеження у спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах. Медичний огляд цієї категорії громадян проводиться за графою ІІ Розкладу хвороб, а тих, які мають офіцерське звання, - за графою ІІІ цього Розкладу хвороб.
Суд зазначає, що найбільш розумним є припущення про те, що саме цю норму права мав на увазі і відповідач-3. 
В даному випадку йдеться про виклад п. 3.3. розділу ІІ Положення №402, який дійсно зазнавав змін: 
1) Військовозобов`язані, визнані непридатними до військової служби, повторно оглядаються ВЛК військових комісаріатів за місцем проживання після обов`язкового обстеження у спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах. Медичний огляд цієї категорії громадян проводиться за графою ІІ Розкладу хвороб, а тих, які мають офіцерське звання, - за графою ІІІ цього Розкладу хвороб (в редакції, чинній станом на 10.06.2019 року);
2) Особи, звільнені з військової служби, визнані непридатними до військової служби, можуть повторно оглядатися ВЛК районних, міських ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку після обов`язкового обстеження у спеціалізованих закладах охорони здоров`я з метою підтвердження або зміни встановленого діагнозу. Лікар - член ВЛК районного, міського ТЦК та СП формує електронне направлення в ЕСОЗ для проведення додаткових обстежень. Медичний огляд цієї категорії громадян проводиться за графою II додатка 1 до цього Положення, а тих, які мають офіцерські звання,- за графою III додатка 1 до цього Положення (в редакції, чинній станом на 30.10.2025 року). 
Суд визнає посилання на цю норму нерелевантним, оскільки результати «обов`язкового обстеження у спеціалізованих закладах охорони здоров`я з метою підтвердження або зміни встановленого діагнозу» відповідачами не надані. 
Більш того, в даній нормі права йдеться проте, що можуть повторно оглядатися ВЛК, зокрема, особи, звільнені з військової служби, визнані непридатними до військової служби, які перебувають на військовому обліку, в той час, як позивач є особою, що виключена з військового обліку.
Тотожне правозастосування міститься у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 29.01.2025 року у справі №280/7991/24. 
Отже, норми права, яка б в цілому «відновлювала» юридичний зв`язок позивача з ТЦК та СП, в якому він раніше (до виключення з військового обліку) перебував на обліку, за змістом якого позивач підлягав би повторному медичному огляду, законодавство не містить, як не передбачено. 
Твердження відповідача-3 про добровільну ініціативу позивача суперечать принципу законності, згідно якого незалежно від бажань особи органи публічної влади не можуть поводитися у невстановлений законодавством спосіб. 
Суд наголошує на тому, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Принцип законності в Україні належить до переліку конституційних. Частина друга ст. 6, частина друга ст. 19, пункт 12 частини першої ст. 92 Конституції України передбачають, що органи державної влади та місцевого самоврядування діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією й законами України. Це означає, що виключно законом визначаються повноваження, організація та порядок діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування. Ці органи діють у відповідності до режиму, за яким їм дозволено тільки те, що передбачено законом.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2024 року у справі №340/4709/23.
Щодо викладу Закону №3621-IX суд зазначає, що він стосувався виключно осіб, яким раніше встановлено статус «обмежено придатний до військової служби». Повторний медичний огляд осіб, виключених з військового обліку як непридатних до військової служби за результатами ВЛК цей Закон, як і будь-який інший акт законодавства, не передбачив. Також не передбачено повторне взяття таких осіб на військовий обліку. 
Діюче законодавство не містить приписів щодо можливості проходження особою, яка визнана непридатною до військової служби та виключена з військового обліку, повторного огляду ВЛК, позаяк така особа вже втратила статус військовозобов`язаного.
Тотожне правозастосування міститься у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 29.01.2025 року у справі №280/7991/24.
Встановлено, що відповідачами не надано доказів подачі позивачем відповідачу заяв щодо повторного взяття на військовий облік або проходження ВЛК. Отже відсутні правові підстави для поновлення позивача на військовому обліку.
Тотожне правозастосування міститься у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 28.05.2025 року у справі №280/8844/24.
Законодавець виокремлює поняття «зняття з військового обліку» та «виключення з військового обліку», при цьому, при знятті з військового обліку Законом передбачено можливість повторного взяття військовозобов`язаного на такий облік.
Отже, різними є як підстави, так і правові наслідки зняття або виключення з військового обліку.
З аналізу положень Закону № 2232-XII слідує, що громадяни, які підлягають виключенню з військового обліку, втрачають статус військовозобов`язаного (з усіма наступними правовими наслідками не військовозобовязаного, такими як необхідність оновлення облікових даних, тощо), в той же час зняті з військового обліку продовжують перебувати в статусі військовозобов`язаних.
Тотожне правозастосування міститься у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 18.12.2025 року у справі №160/10358/25.
Як наслідок, щодо позивача не можливо було застосувати процедуру призову за мобілізацією, яка передбачена для військовозобов`язаних, яким позивач після виключення з військового обліку та саме в спірній юридичній ситуації повторно не став. Відповідно, як взяття позивача на військовий облік, так і проведення ВЛК з подальшим призовом на військову службу є неналежною юридичною процедурою, яка до позивача не могла бути застосована, а тому в даній справі така неналежна процедура не може зумовлювати реальні зміни у правовому становищі позивача. 
Суд зазначає, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.05.2023 року у справі № 640/22934/20. 
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) дії суб`єкта владних повноважень щодо втручання або обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка вирішення органу влади повинна бути чіткою та зрозумілою, як і можливі наслідки.
Європейський суд з прав людини також підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Рішення відповідача не відповідає принципу «належного урядування», який, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункт 73). В даній справі виключно суд є тим органом влади, який здатен реально забезпечити виправлення помилки, допущеної відповідачем-1.
Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), пункт 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67, від 11 червня 2009 року, також рішення у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, пункт 71). Тобто, позивач не повинен зазнати негативних наслідків у вигляді фактично анулювання його відстрочки через бронювання, що зумовлено ігноруванням відповідачем-1 обставини бронювання позивача. 
Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Однак в даній справі відповідачем-1 не наведено доводів, які б належним чином виправдовували призов особи, яка є заброньованою засобами веб-порталу "Дія" за нормами Порядку №650. 
Держава-відповідач нестиме відповідальність за Конвенцією за порушення прав людини, спричинені діями її представників при виконанні ними своїх службових обов`язків (див., наприклад, рішення у справі Крастанов проти Болгарії (Krastanov v. Bulgaria), заява № 50222/99, пункт 53, від 30 вересня 2004 року). Проте держава також нестиме відповідальність, якщо її представники перевищують межі своїх повноважень або діють всупереч інструкціям (див. рішення у справах Молдован та інші проти Румунії (№ 2) (Moldovan and Others v. Romania (no. 2), заяви №№ 41138/98 і 64320/01, пункт 94, ECHR 2005-VII (витяги), та Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), від 18 січня 1978 року, пункт 159, Series А № 25). 
В даній справі йдеться про право позивача на законне поводження щодо нього, яке є складовою принципу верховенства права та втілено в принцип законності, який створює пов`язані між собою в т.ч. приватні права громадян та публічні обов`язки органів державної влади. В свою чергу відповідач-1, діючи всупереч встановленої законодавством процедури та не зважаючи на обставини, які мали значення для правильного вирішення юридичної ситуації за участю позивача, допустив порушення прав останнього, мобілізувавши його всупереч виключення з військового обліку.
Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що в даній справі не йдеться про звільнення позивача з військової служби. Як наслідок, ані нормативно-правове регулювання, ані правові висновки Верховного Суду щодо правозастосування відповідного нормативно-правового регулювання з питань звільнення військовослужбовців з військової службі в даній справі не застосовані, оскільки є нерелевантними. В даній справі позивач потрапив до військової частини на підставі спірного наказу відповідача-1, такий наказ є протиправним, а тому не може створювати легальних правових наслідків у вигляді зміни правового статусу особи. 
Так, вищевказане є втіленням в т.ч. сталої правової позиції Верховного Суду про те, що ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття».
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12.09.2024 року у справі №640/21435/22.
Судом констатовано, що йдеться про істотне (фундаментальне) порушення, яке напряму визначає поведінку відповідача-1 з питань призову позивача: позивач не підлягав призову в день, коли відповідач-1 такий призов здійснив.
З цих підстав йдеться не про звільнення позивача з військової служби, а про виключення зі списків особового складу військової частини, адже позивач неправомірно був зарахований спірним наказом відповідача-3 до таких списків, оскільки такий наказ є наслідком та має похідний характер від спірного наказу відповідача-1. 
Подібне за змістом правозастосування здійснено у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 13.03.2024 року у справі №280/5782/23, постановах Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2024 року у справі № 600/6799/23-а та від 27.01.2025 року у справі №120/7924/24, постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2025 року у справі №300/5636/24.
Окремо суд зауважує, що в даній справі йдеться про особу, яка була виключена з військового обліку, в зв`язку з чим нерелевантними є посилання відповідачів на незворотність мобілізації та висновки Верховного Суду, адже у відповідній справі не йшлося про виключену з військового обліку особу. 
Тотожне правозастосування здійснене Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 02.02.2026 року у справі №260/6788/25. 
Також не можуть братись до уваги доводи про необхідність затвердження медичного свідоцтва регіональною ВЛК (п. 22.5. Положення №3402), оскільки станом на час проходження позивачем огляду 05.06.2019 чинною була редакція вказаного Положення від 11.11.2018, яка не містила вимоги щодо затвердження постанови ВЛК про непридатність до військової служби військовозобов`язаних штатною ВЛК.
Тотожне правозастосування здійснене Другим апеляційним адміністративним судом у постанові від 14.05.2025 року у справі №440/13716/24.
Також з вищевикладених підстав позовні вимоги до відповідача-2 також підлягають задоволенню, адже саме він повинен був забезпечити належний облік позивача як виключеного з військового обліку, в той час як матеріали справи свідчать, що відповідний облік не здійснювався.
Тотожне правозастосування здійснене П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 11.11.2025 року у справі №420/19206/25, Першим апеляційним адміністративним судом у постанові від 17.07.2025 року у справі №200/1084/25, Другим апеляційним адміністративним судом у постановах від 03.10.2025 року у справі №440/5085/25, від 13.10.2025 року у справі №440/13717/24
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а інших судових витрат не встановлено, питання про їх розподіл не вирішується.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), до відповідача-3: Військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, скасування наказів – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.10.2025 року №1778/М в частині призову на військову службу ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 31.10.2025 року №318 в частині зарахування до списків особового складу та на всі види забезпечення Військової частини НОМЕР_4 , а також визнання таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків ОСОБА_1 .
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_4 .
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо невнесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про виключення ОСОБА_1 з військового обліку. 
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані про виключення ОСОБА_1 з військового обліку 10.06.2019 року за результатами військово-лікарської комісії від 05.06.2019 року, якою ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. 
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко