ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3131/26 Справа № 235/2999/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Макарова М.О., Свистунової О.В.,
за участю секретаря судового засідання — Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова група “Альфа-Гарант” на рішення Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року у складі судді Похвалітою С.М. у цивільній справі № 235/2999/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова група “Альфа-Гарант”, третя особа — ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, –
ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2024 року позивач звернулася до суду з позовом, пред`явленим до  ОСОБА_2 , ТДВ СГ “Альфа-Гарант, визначивши третьою особою  ОСОБА_3 , на предмет стягнення з ТДВ СГ «Альфа-Гарант» на свою користь суму матеріальних збитків у зв`язку з пошкодженням автомобіля «Nissan Leaf» державний номер НОМЕР_1 у розмірі 113 660,92 грн та пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі не менше ніж 810,53 грн на дату рішення суду; стягнення з ОСОБА_2 на свою користь суму матеріальних збитків у зв`язку з пошкодженням автомобіля «Nissan Leaf» державний номер НОМЕР_1 , що є різницею між страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту, у розмірі - 122 880,80 грн, та моральної шкоди у розмірі 15 000 грн.
В обґрунтування позову зазначає, що 22 червня 2023 року водій ОСОБА_2 , керуючи на законних підставах належним автомобілем «Volkswagen Golf» державний номер НОМЕР_2 , в порушення вимог п.2.3б), 10.1 ПДР України, виїжджаючи з прилеглої території центрального ринку м. Покровська Донецької області, на головну дорогу вулиці Європейська, не надала дорогу автомобілю «Nissan Leaf» державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , яка рухалась по вул. Європейська, що призвело до скоєння ДТП та механічних пошкоджень автомобілів.
Вказані обставини встановлені постановою Красноармійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2023 року по справі № 204/10871/23, що набрала законної сили 15 вересня 2023року, якою ОСОБА_2 визнано винною.
Автомобіль «Nissan Leaf» державний номер НОМЕР_1 належить позивачу ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого на момент дорожньо-транспортної події була застрахована полісом № 213595706 у страхової компанії ТДВ СК "Альфа-Гарант», що діяв на дату 22 червня 2023 року.
Автомобіль позивача «Nissan Leaf» державний номер НОМЕР_1 був оглянутий представником страховика та в подальшому 14 листопада 2023 року страховику надіслана заява про страхове відшкодування від власника транспортного засобу, яка він отримав 19 грудня 2024 року. 
В перемовинах про страхове відшкодування, представником страховика було запропоновано позивачеві 85 000 грн, без аргументації розрахунків завданої матеріальної шкоди, з чим позивач не погодилася, однак представник страховика повідомив, що треба очікувати 90 днів на виплату повної суми страхового відшкодування. Позивач наголошує, що на дату подання позовної заяви страховиком не виконані зобов`язання щодо страхового відшкодування, як і не надано письмової відмови у виплаті такого страхового відшкодування.
Відповідно до висновку експерта № 054 експертного автотоварознавчого дослідження від 11 липня 2023 року, виконаної на замовлення власника майна судовим експертом Дегтярем В.О., вартість відновлювальних робіт автомобіля «Nissan Leaf» державний номер НОМЕР_1 складає: 236 541,72 грн. Ринкова вартість автомобіля «Nissan Leaf» державний номер НОМЕР_1 складає: 286615,60 грн. Вартість матеріальних збитків заподіяних власнику, пошкодженням автомобіля «Nissan Leaf» державний номер НОМЕР_1 , з урахуванням зносу складає: 113 660,92 грн.
Позивач вважає, що його майнові права порушені з боку відповідачів, за поновленням яких вона звернулась до суду з позовом.
Рішенням Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТДВ СК «Альфа-Гарант», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 122880,80 грн - різниця матеріальної шкоди між страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту; 6 000 грн - витрати на проведення експертизи; 7 500 грн - витрати за правничу допомогу; 1 788,31 грн - судовий збір; 15000 грн - моральна шкода, всього - 147 169,10 грн.
Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь  ОСОБА_1 113660,92 грн - суму матеріальної шкоди; 810,53 грн - пеня за прострочення виплати страхового відшкодування; 6000 грн - витрати на проведення експертизи; 7 500 грн - витрати за правничу допомогу; 1 788,31 грн - судовий збір, всього - 129 759,76 грн (а.с.201-206 Том І).
Рішення суду мотивовано доведеністю позивачем позовних вимог, наявністю у відповідача ОСОБА_2 обов`язку відшкодування завданої шкоди з її вини та наявністю у страхової компанії виплатити страхове відшкодування в межах ліміту страхової суми за висновками експерта № 054 експертного автотоварознавчого дослідження від 11 липня 2023 року, ураховуючи, що представник страховика відмовився здійснювати огляд пошкодженого автомобіля позивача, який знаходився у м. Покровську Донецької області, а у позивача виникло право на самостійне залучення експерта-товарознавця, який особисто оглянув пошкоджений транспортний засіб, з наданням висновку про матеріальний збиток позивачеві у розмірі 236541,72 грн. Суд першої інстанції вважав доведеним, що з боку страховика ТДВ СК «Альфа-Гарант» належить виплатити страхове відшкодування у розмірі 113 660,92 грн, в силу ст. 1194 ЦК України, ст. 20,22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та пеню, у відповідності до ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 810,53 грн. Відповідно, з боку винуватця ДТП ОСОБА_2 належить стягнути різницю між страховим відшкодуванням (з урахуванням зносу) та загальної вартості відновлювального ремонту, тобто 236 541, 72 грн, що становить 122 880,80 грн, у відповідності до ст. 1166,1187 ЦК України. Також суд першої інстанції вважав, що витрати позивача на проведення експертизи належить розділити до стягнення з кожного з відповідачів по 6000 грн, витрати на правову допомогу у розмірі по 7500 грн з кожного з відповідачів, стягнувши також і моральну шкоду з відповідача ОСОБА_2 у розмірі 15 000 грн, розмір якої суд вважав доведеним.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТДВ СК «Альфа-Гарант» подало апеляційну скаргу (а.с. 208-213 Том І), оскаржуючи рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених вимог до страхової компанії, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в цій частині та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Скаржник зазначив, що суд першої інстанції не вірно застосував норми ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки саме на потерпілого покладається обов`язок надати автомобіль для огляду з усіма необхідними документами. Невиконання цих обов`язків є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, в силу п.371.2 Закону. Потерпілий, яким є власник автомобіля ОСОБА_3 , не надав такої можливості оглянути представником страховика автомобіль в режимі відеоконференції, адже він знаходиться на небезпечній у воєнний час території Донецької області, що свідчить про відсутність такої відмови представником страховика.
Разом з цим суд першої інстанції не взяв до уваги, що наданий позивачем висновок експерта не може бути належним доказом у справі, оскільки сформований експертом перелік необхідних для відновлення автомобіля запчастин викликає сумніви щодо його змісту через включення у вартість зайвих деталей, не пов`язаних з пошкодженнями під час ДТП, та через вкрай завищені ціни на ці деталі. Суд також безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача щодо призначення та проведення судово-автотоварознавчої експертизи, чим позбавив відповідача можливості у доведенні своєї позиції у справі.
Також скаржник наголосив, що позивач ОСОБА_1 не має права вимоги до страхової компанії, оскільки із заявою про виплату страхового відшкодування до страхової компанії звертався власник автомобіля ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 жодного разу не зверталась до страхової компанії, тому і виплати отримувати не може. Суд першої інстанції, на думку скаржника, помилково ототожнив водія ОСОБА_1 з потерпілою особою, яка має право на отримання страхового відшкодування, яким у цій справі є власник автомобіля ОСОБА_3 . Порушення будь-яких прав ОСОБА_1 з боку страховика не відбулось. 
Похідним від відсутності обов`язку виплатити ОСОБА_1 страхове відшкодування є і відсутність правових підстав для нарахування пені, у відповідності до ст. 36 Закону.
Суд першої інстанції також непропорціно стягнув витрати у справі, які понесла позивач ОСОБА_1 , скаржник вважає, що суд першої інстанції невірно застосував вимоги ст. 141 ЦПК України, що призвело, на його думку, до неправильного вирішення цього питання, що є підставою для скасування рішення в цій частині, яка стосується скаржника.
Інші учасники справи, не скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подавали, але, в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення по суті.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , пред`явлені, зокрема, до відповідача ТДВ СК “Альфа-Гарант”, суд першої інстанції виходив з того, що страховик у визначений строк не направляв свого представника для огляду пошкодженого транспортного засобу, висновок експерта, наданий позивачем, є належним доказом у справі, а ОСОБА_1 є належним позивачем у справі, враховуючи як безпосередню її участь у ДТП, так і зазначення її, як контактної особи власником автомобіля при поданні заяви про виплату страхового відшкодування. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 22 червня 2023 року за адресою: Покровський район, м.Покровськ, по вул. Європейська біля буд., 47, водій ОСОБА_2 , керуючись автомобілем «Volkswagen Golf», державний номер НОМЕР_2 , при зміні напрямку руху, в порушення п.2.3.б, 10.1 ПДР не переконалась у безпеці та скоїла зіткнення з автомобілем «Nissan Leaf», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку.
Вина відповідача ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, встановлена постановою Красноармійського районного суду Донецької області від 04 вересня 2023 року у справі № 204/10871/23(а.с. 14).
Дану обставину суд першої інстанції вважав преюдиціною при розгляді даної справи, в силу ч.6 ст. 82 ЦПК України.
Автомобіль «Nissan Leaf», державний номер НОМЕР_1 , є власністю ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 13-14).
Власник автомобіля «Nissan Leaf» державний номер НОМЕР_1 , звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування(а.с.19).
Згідно із висновком судового експерта Дегтяр В.О. за результатами проведення авто товарознавчого дослідження №054 від 11 липня 2023 року, на замовлення ОСОБА_1 , з фотокартками та розрахунком вартості кошторису деталей та відновлення автомобіля, вартість матеріального збитку (з технічої точки зору), завданої власнику автомобіля марки: «Nissan Leaf», державний номер НОМЕР_1 , на момент проведення дослідження, становить 113 660,92 грн.
Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки: «Nissan Leaf», державний номер НОМЕР_1 , складає: 236 541,72 грн (а.с. 22-43).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем позовних вимог, пред`явлених до відповідача ТДВ СК “Альфа-Гарант” та відсутності належних доказів відповідача на спростування обґрунтувань позивача.
Колегія суддів погоджується як зі встановленими фактичними обставинами справи, так і з висновком суду першої інстанції.
Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.
Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов`язки страховика.
Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (стаття 990 ЦК України). Відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5).
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(статті 9, 22- 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що у страховика в разі настання страхового випадку (пошкодження транспортного засобу) виникає обов`язок відшкодувати потерпілому витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.
Тобто саме на страховика покладається обов`язок, щодо відшкодування матеріального збитку з урахуванням зносу.
Згідно до п.36.2 ст. 36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції вірно встановив порушені права позивача ОСОБА_1 відсутністю виплати страхового відшкодування цим відповідачем, а доводи скаржника про відсутність права вимоги ОСОБА_1 до нього спростовуються наданою до відповіді на відзив довіреністю ОСОБА_3 , що є апостільованою 12 квітня 2024 року та має офіційний переклад на українську мову (а.с.142-146 Том І).
Цієї довіреністю власник пошкодженого у ДТП автомобіля ОСОБА_3 уповноважує ОСОБА_1 представляти його інтереси в суді з усіма правами, наданими позивачу, у тому числі з правом пред`явлення позову, а також з правом одержання належних йому за результатами угод грошових коштів.
Колегія суддів відзначає, що доводи скаржника в цій частині не можуть братись до уваги з наведених вище підстав.
Також колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції та встановленими фактичними обставинами, наголошує, що саме відповідач через свого представника ФОП ОСОБА_4 не забезпечив явку оцінювача на місце знаходження пошкодженого автомобіля, фактично відмовивши позивачеві та власнику автомобіля у здійсненні обов`язків, передбачених ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чим надав можливість та право ОСОБА_1 , як потерпілій у ДТП особі звертатись до самостійно обраного експерта з оцінки матеріальних збитків та відновлювального ремонту автомобіля. 
Крім цього, колегія суддів, не погоджуючись із доводами скаржника щодо неналежного доказу висновку експерта ОСОБА_5 наголошує, що саме цей висновок відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України і Фонду держмайна України № 142/2092 від 24 листопада 2003 року (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), а іншого страховиком надано не було як при розгляді справи судом першої інстанції, так і при перегляді рішення суду апеляційною інстанцією.
Порядок розрахунку розміру шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлений законодавчо, регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092(у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159) зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/839.
Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ визначені у Методиці, яка застосовується, серед іншого, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ.
Згідно п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до п. 1.3 вказаної Методики, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень,а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Однією з головних вимог, передбачених Методикою, є особистий огляд колісних транспортних засобів оцінювачем (експертом), про що зазначено в п. 5.1 Методики.
Відповідно до п. 5.5 Методики, під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.
Згідно з п. 8.1, 8.5 вказаної Методики, для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження.
За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта. У разі виконання судовим експертом відповідно дочастини шостої статті 13 Закону України "Про судову експертизу" оцінки на договірних засадах з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, він складає висновок експертного дослідження з урахуванням особливостей його оформлення згідно із законодавством (п. 4.3 Методики).
Наведені вище норми Методики, вказують на те, що за результати огляду ТЗ оформлюються оцінювачем (експертом) відповідним документом: звітом про оцінку майна (якщо він складається оцінювачем), експертним дослідженням або висновком експерта (якщо складається судовим експертом).
Відповідно п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 № 142/5/2092, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.
Тобто, визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його особистого огляду можливо лише експертом (а не оцінювачем, як зроблено відповідачем), який складає висновок, і тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив(ла) експерта), крім цього зазначено, що з метою дотримання п. 5.5 Методики оцінювач зобов`язаний установити характер і обсяги пошкоджень на момент особистого огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.
Судом першої інстанції встановлено, що наданий позивачем висновок судового експерта Дегтяр В.О., який, до того ж, несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення, повністю відповідає вимогам Методики, враховуючи ще і те, що експерт особисто проводив огляд пошкодженого транспортного засобу, що скаржником не спростовано. 
Колегія суддів наголошує, що скаржником не спростовано такі встановлені обставини жодним належним доказом, а посилання на те, що у позивача не було підстав для замовлення проведення експертного дослідження та визначення розміру збитків, яких вона зазнала внаслідок ДТП, колегією суддів до уваги не приймаються з підстав недодержання відповідачем вимог Закону щодо направлення свого представника на місце знаходження автомобіля, відсутністю визначення розміру матеріального збитку відповідачем, а, відтак, і відсутністю певного рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування чи виплати такого відшкодування.
Разом з цим колегія суддів відзначає, що скаржником не доведено належними та допустимими доказами факту відсутності у нього обов`язку у виплаті страхового відшкодування, що останнім не спростовано.
Колегія суддів відзначає, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. 
Відповідний правовий висновок зробив Верховний Суд в своїй постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачеві ТДВ СК “Альфа-Гарант” належить відшкодувати вартість матеріального збитку, нанесеному власнику автомобіля, пошкодженого у наслідок ДТП у розмірі 113 660,92 грн, з чим повністю погоджується і колегія суддів.
Разом з цим колегія суддів наголошує, що правомірним висновком суду першої інстанції є і нарахування пені за порушення цим відповідачем вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а доводи скаржника у цій частині скарги є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. 
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Отже, вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову до цього відповідача, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. 
Скаржник не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
Разом з цим колегія суддів відзначає, що, враховуючи залишення рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін, відсутні підстави для перегляду розподілу судових витрат у справі.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова група “Альфа-Гарант” — залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року в частині задоволених вимог до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова група “Альфа-Гарант” — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “17” лютого 2026 року.
Повний текст постанови складено “26” лютого 2026 року.
Головуючий:          В.С. Городнича

Судді:           М.О. Макаров

О.В. Свистунова