ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"23" лютого 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/4035/25	
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.
при секретарі судового засідання Меленчук Т.М.
розглянувши справу №916/4035/25

За позовом: Приватного акціонерного товариства "Спеціалізоване будівельне-монтажне управління № 33 "ОДЕСБУД" (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 33, кімната 45; код ЄДРПОУ 31768323)
До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНФОКС” в особі філії “Інфоксводоканал” (65036, м. Одеса, вул. Басейна, буд. 5; код ЄДРПОУ 26472133)
За участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
про зобов`язання вчинити певні дії

Представники:
Від позивача: Токарєва Н.В., довіреність 
Від відповідача: Лапін К.А., ордер 
Від 3-ї особи: не з`явився 

Встановив: Приватне акціонерне товариство "Спеціалізоване будівельне-монтажне управління № 33 "ОДЕСБУД" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНФОКС” в особі філії “Інфоксводоканал”, у якій просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю “ІНФОКС” (04073, м. Київ, вул. Рилєєва, буд. 10а, код ЄДРПОУ 14289688) в особі філії Інфоксводоканал” (65039, м. Одеса, вул. Басейна, буд. 5, код ЄДРПОУ 26472133) відновити водопостачання та водовідведення ПРАТ Спеціалізоване будівельне-монтажне управління № 33 "ОДЕСБУД" на об`єкт водопостачання за адресою: м. Одеса, вул. Путівна 47а.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.10.2025р. позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Спеціалізоване будівельне-монтажне управління №33 "ОДЕСБУД" від 02.10.2025 р. за вх. № ГСОО 4141/25 залишено без руху. Встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної, які визначено судом в ухвалі суду. Повідомлено Приватне акціонерне товариствоо "Спеціалізоване будівельне-монтажне управління №33 "ОДЕСБУД", що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
14.10.2025р. до Господарського суду Одеської області позивачем були надані докази, в підтвердження усунення недоліків позовної заяви, які були визначені судом в ухвалі господарського суду Одеської області від 06.10.2025р.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.10.2025р. прийнято позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Спеціалізоване будівельне-монтажне управління № 33 "ОДЕСБУД" до розгляду та відкрито провадження у справі №916/4035/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_1 . Підготовче засідання у справі призначено на "17" листопада 2025 р. о 10:00. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Запропоновано залученій третій особі, відповідно до ст. 168 ГПК України надати пояснення щодо позову протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 17.11.2025р. о 10:00.
12.11.2025р. до суду відповідачем надано відзив.
17.11.2025р. суд, без оформлення окремого документа, постановив ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 15.12.2025р. о 10:45, із викликом учасників справи в судове засідання. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.11.2025р. повідомлено ОСОБА_1 про підготовче засідання, яке відбудеться "15" грудня 2025 р. о 10:45. 
12.12.2025р. до суду відповідачем надано клопотання про об`єднання в одне провадження справи №916/4035/25 та №916/4249/25.
15.12.2025р. суд, без оформлення окремого документа, постановив ухвалу, якою клопотання про об`єднання справ в одне провадження (39882/25 від 12.12.2025р) залишив без задоволення, за відсутності підстав, передбачених ГПК України.
15.12.2025р. суд, без оформлення окремого документа, постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 19.01.2026р. о 10:30, із викликом учасників справи в судове засідання. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.12.2025р. повідомлено ОСОБА_1 про підготовче засідання, яке відбудеться (з урахуванням перебування судді у відпустці з 24.12.2025р. по 16.01.2026р.) "19" січня 2026 р. о 10:30.
14.01.2026р. до суду відповідачем надано пояснення.
16.01.2026р. до суду позивачем надано пояснення.
19.01.2026р. судом, без оформлення окремого документа, було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 лютого 2026р. о 12:00, із викликом учасників справи у судове засідання.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.01.2026р. повідомлено ОСОБА_1 про судове засідання по розгляду справи по суті, яке відбудеться "09" лютого 2026 р. о 12:00. Викликано представників учасників справи у судове засідання, призначене на 09.02.2026р. о 12:00.
09.02.2026р. судом було оголошено перерву по розгляду справи по суті до 23.02.2026р. об 11:00, із викликом учасників справи у судове засідання.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.02.2026р. повідомлено ОСОБА_1 про судове засідання, яке відбудеться "23" лютого 2026р. об 11:00. 
У судовому засіданні 23.02.2026 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 23.02.2026р. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін за час розгляду справи, суд встановив.

В обґрунтування поданого позову, позивачем було зазначено суду, що відповідно до Договору на послуги водопостачання та водовідведення (промгрупа) від 09.08.2022 року за №6586/3, Приватне акціонерне товариство "Спеціалізоване будівельне-монтажне управління № 33 "ОДЕСБУД" є абонентом, який отримував послуги від Комунального підприємства «Одесаводоканал».
Додатковою угодою від 04.07.2011р. до цього Договору сторони вирішили викласти Договір у новій редакції, було змінено найменування сторін, визначені основні умови щодо водопостачання та водовідведення.
Згідно п. 7.3. Договору, він діє з моменту укладення до 31.12.2015р., у частині надання послуг водопостачання та водовідведення. Договір в часині надання послуг водопостачання та водовідведення вважається продовженим на наступні п`ять років, якщо за місяць до його закінчення Сторони не прийдуть до згоди внести зміни або припинити його дію. У частині розрахунків за отримані послуги водопостачання та водовідведення договір діє до повного погашення заборгованості за даним договором. 
За твердженнями позивача, сторони у 2020р. не сповіщали про намір внести зміни у текст договору а тому, на час звернення до суду з позовом договір є діючим.
Відповідно до п. 1.2. Договору, Виробник (відповідач) надає послуги з подачі питної води на об`єкт Споживача, а також по прийому стічних вод холодного і гарячого водопостачання, що скидаються Споживачем в систему комунальної каналізації відповідно до дислокації об`єктів.
Згідно до п. 1.3. Договору передбачено, що Споживач своєчасно оплачує надані йому послуги водопостачання та водовідведення, забезпечує належну експлуатацію своїх водопровідно-каналізаційних мереж, споруд, приладів і пристроїв відповідно до Правил перерахованих п.2.1. цього договору.
В обґрунтування поданого позову, позивачем було зазначено суду, що у липні місяці 2025р. працівниками відповідача була перекрита подача води на об`єкт за адресою: м.Одеса, вул. Путівна, 47а, без повідомлення позивача та залучення його представників.
У подальшому, на адвокатський запит від 31.07.2025р. була отримана відповідь, що був складений Акт за № 10782 про виявлення самовільного приєднання та/або самовільного користування від 08.05.2025р.
Згідно цього Акту, був виявлений факт самовільного демонтажу абонентом обвідної лінії ДУ 100 мм сталь, при чому усі наявні пломби були цілі.
Далі, як зазначає позивач, згідно протоколу засідання технічної комісії №7 від 16.05.2025 р., було вирішено визнати винним у порушенні Абонентом Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України наказ від 27.06.2008 № 190 – пп 1,2 розділу IV, та у зв`язку із чим було запропоновано споживачу: сплатити у 10 термін суму у розмірі 1060,93 грн, за особовим рахунком № НОМЕР_2 ; у 30 термін надати заяву з приводу отримання ТУ на приєднання до мереж, провести розробку відповідної проєктно-технічної документації, переукласти договір про надання послуг з центрального водопостачання та укласти договір на вивіз рідко-побутових відходів в УКПВ; у разі не виконання у 30 денний термін пп. 11.1, 11.3, 11.4 ТК (технічної комісії) - відключити користування послугами централізованого водопостачання споживача на межі майнової належності.
Позивачем було зазначено суду, що про існування вищезгаданих документів позивачу стало відомо лише з адвокатського запиту від 31.07.2025р. а тому, виконання цих вимог у визначенні строки було неможливим та позивач не згоден із рішенням технічної комісії. 
Також, за доводами позивача, згідно Акту було встановлено лише самовільний демонтаж обвідної лінії, та при цьому не було нічого пошкоджено, а ні обладнання, ані пломби. Споживач був позбавлений права на участь у розгляді питання щодо притягнення до відповідальності і не міг знати про прийняте рішення та його наслідки, про припинення водопостачання його також не було сповіщено.
Позивачем зазначено суду, що об`єкт за адресою: АДРЕСА_2 , а, який був відключений від водопостачання, належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_1 згідно витягів від 14.08.2024р.. Останній проводить там господарську діяльність з 2020р., місце приєднання систем водопостачання знаходиться у спеціальному люці, який розташований на вулиці Путівна і ніким не охороняється та не контролюється. Після припинення водопостачання гр. ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою щодо притягнення до кримінальної відповідальності невстановлених осіб, та згідно витягу з ЄРДР було відкрито кримінальне провадження №120251634700000623 від 02.07.2025 року.
На теперішній час, як пояснює суду позивач, по кримінальному провадженню проводяться слідчі дії, з метою встановлення та притягнення до відповідальності осіб, які здійснили шахрайські дії відносно потерпілого.
Ґрунтуючи заявлені позовні вимоги, позивачем було зазначено суду, що підставою припинення надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення на даний об`єкт стало нібито не виконання Приватним акціонерним товариством "Спеціалізоване будівельне-монтажне управління № 33 "ОДЕСБУД" вимог, викладених у Протоколі Технічної комісії за №7 від 16.05.2025 року. Та дії відповідача з припинення водопостачання на об`єкт споживача - є протиправними.
Надаючи відзив на позовну заяву, відповідачем було зазначено суду, що п. 1.2 Договору передбачає обов`язок позивача своєчасно сплачувати надані йому послуги водопостачання та водовідведення, забезпечує належну експлуатацію своїх водопровідно-каналізаційних мереж, споруд, приладів і пристроїв на них відповідно до Правил та чинного законодавства. 
08.05.2025р. був складений Акт №10782 про виявлення самовільного приєднання та/або самовільного користування, в якому сказано, що споживачі, у яких виявлено порушення, підлягають відключенню від системи центрального питного водопостачання та/або центрального водовідведення, а витрати на від`єднання/приєднання оплачуються цими споживачами.
За поясненнями відповідача, відключення від послуг споживання здійснено в люці, який навпроти воріт, а в люці який під охороною позивача, знаходиться вузол обліку та була обвідна лінія, яку демонтовано. 
Відповідачем було зазначено суду, що позивачу було відомо про існування боргу у розмірі 477477,50 грн. оскільки він був на особистому прийомі у керівництва філії «Інфоксводоканал», та позивачу неодноразово роз`яснювали ситуацію, що склалася, та роз`яснювали всі можливі наслідки несплати даного боргу.
Надаючи пояснення, позивачем було зазначено суду, що ніякого самовільного втручання у системи водопостачання з боку позивача не відбулося та факт самовільних дій позивача у водомірному вузлі який визначений, як порушення пп.1.2. розділ IV Правил №190 є спростованим матеріалами кримінальної справи.
Позивач наполягав на тому, що вид порушення, який визначений відповідачем у витягу з протоколу засідання технічної комісії №7 від 16.05.2025 року - самовільні дії у водомірному вузлі, жодного співпадіння з нормативним визначенням згідно Правил № 190 не мають.
Надаючи пояснення, відповідачем було зазначено суду, що об`єкт водоспоживання - це велика огороджена територія, яка знаходиться за великим парканом, та до неї відсутній вільний доступ з будь-якої сторони вулиць. 
Відповідач вказує, що твердження позивача, що ніякого самовільного втручання у систему водопостачання з боку не відбулось, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки, відповідно до п.9 Розділу ІІ Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України №190, позивач забезпечує виконання умов зберігання та забезпечення цілісності вузлів/засобів обліку, пломб та індикаторів впливу магнітного поля; невтручання у роботу вузлів/засобів обліку та обвідна лінія водолічильника є обов`язковою. 

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача за час розгляду справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів”, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Надаючи оцінку доводам позивача та обґрунтуванням позовних вимог, викладеним у позові, суд зазначає таке.
Позовні вимоги позивача у даній справі направлено на зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНФОКС” в особі філії Інфоксводоканал відновити водопостачання та водовідведення ПРАТ Спеціалізоване будівельне-монтажне управління № 33 "ОДЕСБУД" на об`єкт водопостачання за адресою: м. Одеса, вул. Путівна 47а.
Порушення права, пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).
У статті 629 Цивільного кодексу України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 09 січня 2019 року в справі № 336/337/16-ц).
Як встановлено судом, відповідно до умов Договору на послуги водопостачання та водовідведення (промгрупа) від 09.08.2022 року за №6586/3, Приватне акціонерне товариство "Спеціалізоване будівельне-монтажне управління № 33 "ОДЕСБУД" є абонентом, який отримував послуги від Комунального підприємства «Одесаводоканал», а також Додатковою угодою від 04.07.2011р., до цього Договору сторони вирішили викласти договір у новій редакції.
Суд зазначає, що правовідносини, які виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення між виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", Правилами користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення в населених пунктах України, які затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190.
За змістом статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку.
Пунктами 1, 2 розділу I "Загальні положення" Правил користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення в населених пунктах України передбачено, що ці Правила визначають порядок користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення населених пунктів України. Правила є обов`язковими для всіх споживачів, які отримують послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та суб`єктів господарювання, що провадять господарську діяльність у сфері централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення та мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, і з якими суб`єктом господарювання укладено договір на отримання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення, замовників послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.
Відповідно до пункту 1 розділу IV "Самовільне приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, нераціональне водокористування" не допускається будь-яке самовільне приєднання об`єктів водоспоживання до діючих систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення (включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньобудинкових мереж або до мереж споживачів).
За змістом пункту 2 розділу IV "Самовільне приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, нераціональне водокористування" самовільним приєднанням до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення вважається зафіксовані виконавцем послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення факти пошкодження пломб, індикаторів впливу магнітного поля, втручання у роботу та виведення з ладу вузлів комерційного обліку води
Пунктом 4 розділу IV "Самовільне приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, нераціональне водокористування" встановлено, що факт самовільного приєднання до систем централізованого питного водопостачання та/або централізованого водовідведення згідно з пунктами 1, 2 цього розділу фіксується представником виконавця послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення за участю споживача, який самовільно приєднався до цих систем, про що складається акт про виявлення самовільного приєднання та/або самовільного користування (додаток 4).
Пунктом 6 розділу IV "Самовільне приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, нераціональне водокористування" передбачено, що в разі самовільного приєднання до систем централізованого питного водопостачання та/або централізованого водовідведення виконавець послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення проводить розрахунок витрат води за пропускною спроможністю водопровідного вводу при швидкості руху води в ній 0,7 м/с та дією її повним перерізом цілодобово або з урахуванням графіка подачі води. Розрахунковий період при самовільному приєднанні встановлюється з дня початку такого приєднання. Якщо дату початку самовільного приєднання виявити неможливо, то період самовільного користування становить тридцять діб.
Відповідно до частини першої статті 19 закону України "Про питну воду та питне водопостачання", послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" на підставі договору, зокрема з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням.
Споживачі питної води, послуг з питного водопостачання мають право на забезпечення питною водою, якість якої відповідає державним санітарним нормам і правилам, кількість і режим подачі якої визначаються на договірних засадах в обсязі, не меншому від нормативів питного водопостачання (стаття 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання").
Згідно зі статтею 23 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення мають право, зокрема, здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків та споруд, забезпечувати встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційної обліку питної води відповідно до Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" (далі - Закон про облік).
Відповідальність за порушення законодавства у сфері питної води та питного водопостачання передбачена статтею 46 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання".
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що особи, винні зокрема, у самовільному підключенні споживачів до об`єктів та систем питного водопостачання; невиконанні обов`язкових приписів посадових осіб, притягаються до відповідальності згідно із законами України. Чинним законодавством може бути встановлена відповідальність і за інші види правопорушень у сфері питної води та питного водопостачання.
Тобто, самовільне приєднання до систем централізованого питного водопостачання є порушенням Правил № 190 та умов договору про надання послуг із водопостачання, що, у свою чергу, передбачає певну процедуру оформлення та застосування штрафних санкцій на підставі відповідного рішення постачальника послуг.
Під час розгляду справи судом з`ясовано, що відповідачем, за самовільне підключення Приватного акціонерного товариства "Спеціалізоване будівельне-монтажне управління № 33 "ОДЕСБУД" до систем централізованого питного водопостачання, було нараховано та застосовано до стягнення з позивача суму, яка підлягала оплаті у розмірі 477477,50 грн. 
Суд зауважує, що станом на момент вирішення даного спору, сума, нарахування за виявлене порушення за послуги водокористування, яка розрахована відповідно до п. 6 розділу IV Правил №190, у розмірі 477477,50 грн. стягується у судовому порядку та правомірність таких дій з боку відповідача не спростовано та питання щодо правомірності нарахування відповідачем вищевказаної суми - є предметом іншого судового розгляду.
Як вже з`ясовано судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного між ними Договору та наразі за виявлене порушення за послуги водокористування відповідачем до Приватного акціонерного товариства "Спеціалізоване будівельне-монтажне управління № 33 "ОДЕСБУД" висунуто вимогу про стягнення суми у розмірі 477477,50 грн., яка розрахована відповідно до п. 6 розділу IV Правил №190, поряд з цим, суд зауважує, що позовні вимоги у даній справі направлено саме на зобов`язання відновити водопостачання та водовідведення на об`єкт водопостачання за адресою: м.Одеса, вул. Путівна 47а.
Статтею 20 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" передбачено, що істотними умовами договору про надання послуг з питного водопостачання є: режим надання послуг; обсяги питного водопостачання за нормативами питного водопостачання; розмір та порядок оплати послуг централізованого водопостачання; права та обов`язки сторін договору; відповідальність сторін договору.
Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено фундаментальний принцип обов`язковості договору, на якому базуються договірні правовідносини, тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (схожий за змістом висновок міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №355/385/17).
Аналізуючи умови укладеного між сторонами Договору судом з`ясовано, що п.2.2.1. визначено, що Виробник, тобто відповідач у справі, зобов`язується подавати Споживачеві воду цілодобово або по графіку, затвердженому місцевими органами державної влади, і приймати стоки відповідно до стану мереж і споруджень водопроводу і каналізації. 
Відповідно до п. 2.3.1. Договору, відповідач має право вимагати своєчасної і повної оплати послуг, наданих Споживачеві, тобто позивачу. 
Положеннями п. 2.3.2. Договору визначено, що Виробник має право відмовитись від виконання зобов`язань, передбачених п. 2.2.1. цього договору, в разі порушення Споживачем п. 2.4.15 цього договору, при виникнення заборгованості.
Поряд з цим, згідно до п. 2.4.15 Договору визначено, що Споживач зобов`язується своєчасно і в повному об`ємі оплачувати послуги водопостачання та водовідведення, скидання ненормативно-очищених стоків, та інші платежі, передбачені «Правилами користування», «Правилами прийому стічних вод» і умовами цього Договору. 
Отже, судом з`ясовано, що Товариство з обмеженою відповідальністю “ІНФОКС” в особі філії “Інфоксводоканал” має право відмовитись від виконання зобов`язання щодо подачі води, в разі порушення Приватним акціонерним товариством "Спеціалізоване будівельне-монтажне управління № 33 "ОДЕСБУД" п. 2.4.15 Договору та при виникненні заборгованості, та враховуючи, що наразі за позивачем у даній справі рахується заборгованість у розмірі 477477,50 грн. та даний факт не спростовано позивачем, суд не вбачає правових підстав задля задоволення позовних вимог, оскільки укладеним між сторонами Договором визначено відповідне право Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНФОКС” в особі філії “Інфоксводоканал” з відмови виконання зобов`язання з водопостачання та водовідвення на об`єкт Споживача, в разі порушення ним зобов`язання зі своєчасної і в повному об`ємі сплати послуги водопостачання та водовідведення, скидання ненормативно-очищених стоків, та іншіх платежів, що передбачені «Правилами користування», «Правилами прийому стічних вод» і умовами цього Договору. 
Суд зазначає, на спростування доводів позивача, стосовно того, що Приватне акціонерне товариство "Спеціалізоване будівельне-монтажне управління № 33 "ОДЕСБУД" не було обізнане про нарахування відповідача, що матеріалами справи підтверджується, що на адресу позивача відповідачем було скеровано лист від 28.05.2025р. (а.с. 43, т.1), яким повідомлялось про відповідні нарахування та таке скерування засвідчується фіскальним чеком від 29.05.2025р. (а.с. 45, т.1).
При розгляді даного спору судом враховано, що Приватним акціонерним товариством "Спеціалізоване будівельне-монтажне управління № 33 "ОДЕСБУД" не вчинялись дії на з`ясування обставин щодо припинення водопостачання та водовідведення ПРАТ Спеціалізоване будівельне-монтажне управління № 33 "ОДЕСБУД" на об`єкт водопостачання позивача, відсутні відповідні звернення або листування з приводу врегулювання відповідного питання, отже, на думку суду, існувала певна бездіяльність позивача, як Споживача відповідних послуг, що надаються відповідачем за укладеним між ними Договором. 
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Суд наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №911/2243/18, від 18.05.2021 у справі №916/2255/18, від 05.11.2019 у справі №915/641/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 26.02.2019 у справі №914/385/18 та від 05.02.2019 у справі №914/1131/18.
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №916/2620/20, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.11.2019 у справі №902/761/18 та від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Спеціалізоване будівельне-монтажне управління № 33 "ОДЕСБУД" до Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНФОКС” в особі філії “Інфоксводоканал” про зобов`язання відновити водопостачання та водовідведення на об`єкт водопостачання, за відсутності законних підстав для задоволення такого позову в межах даної справи.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. покладаються на позивача. 
Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1.У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Спеціалізоване будівельне-монтажне управління № 33 "ОДЕСБУД" до Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНФОКС” в особі філії “Інфоксводоканал” про зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
2.Витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. покладаються на позивача.

Повне рішення складено 23 лютого 2026 р.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Суддя Т.Г. Д`яченко