Справа № 459/2678/24 Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновська Ю.Д. 
Провадження № 33/811/243/26 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові клопотання захисника Погрібної Т.С. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Червоноградського міського суду Львівської області від 26 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою об`єднано справу про адміністративне правопорушення № 459/2678/24 за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 зі справою 459/2679/24 за ч.1 ст.130 КУпАП, в одне провадження та присвоєно реєстраційний номер за № 459/2678/24, провадження по справі 3/459/828/2024.
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, та на підставі ч.2 ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 (Шістсот п`ять) гривень 60 копійок на користь держави
Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Погрібна Т.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 26.11.2024, провадження у справі закрити.
Зазначає, що постанова Червоноградського міського суду Львівської області у справі №459/2678/24 була ухвалена 26.11.2024 за відсутності ОСОБА_1 , який попередньо подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. 
При цьому копію постанови він не отримував. Зазначена у протоколах адреса не є місцем його реєстрації та проживання. Про розгляд справи ОСОБА_1 знав, водночас таке визнання не може тлумачитись, як згода на подвійне притягнення до відповідальності або повторну сплату штрафу. 
У січні 2025 року ОСОБА_1 звертався до Шептицького міського суду Львівської області (колишня назва Червоноградський міський суд Львівської області) з метою добровільної сплати штрафу та судового збору у справі №459/2678/24. Проте працівники суду йому повідомили, що матеріали справи у суді відсутні та передані до Сокальського районного суду Львівської області та рекомендували звернутись саме до цього суду.
Діючи добросовісно 21.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до Сокальського районного суду Львівської області із запитом про надання реквізитів, після чого сплатив штраф у розмірі 17 000 грн. та судовий збір 606 грн. Після сплати штрафу вважав, що адміністративне провадження завершене, а всі покладені на нього обов`язки виконані.
Лише в кінці грудня 2025 року йому стало відомо про існування виконавчих проваджень, коли після зарахування грошових коштів у розмірі 1 000 грн. на його рахунок, вони були автоматично списані виконавчою службою. З`ясувавши обставини списання, ОСОБА_1 дізнався що Гусятинським відділом виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління МЮ України відкрито виконавчі провадження з примусового виконання рішення №459/2678/24.
Таким чином, після фактичного застосування примусових заходів виконання апелянту стало відомо, що до нього застосовано повторне стягнення.
19.01.2026 захисником було скеровано на адресу Шептицького міського суду Львівської області заяву про ознайомлення з матеріалами справи, та 30.01.2026 отримала постанову по справі №459/2678/24, яку було надіслано на електронну адресу, тому вважає, що останнім днем подання апеляційної скарги є 11.02.2026.
ОСОБА_1 , захисник Погрібна Т.С. у судове засідання не прибули, причини неявки апеляційному суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подали.
Відтак, відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка ОСОБА_1 , захисника Погрібної Т.С в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду клопотання.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в частині поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що у поновленні такого слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.
За змістом частини другої статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, з-поміж інших особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Системний аналіз зазначеної норми КУпАП вказує на те, що до повноважень суду апеляційної інстанції належить вирішення питання про поновлення строку апеляційного оскарження в разі надходження такого клопотання.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.
Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. При цьому, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Згідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»).
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.
Також, у справі Каракуця проти України у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.
Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржена постанова судді Червоноградського міського суду Львівської області прийнята у судовому засіданні 26.11.2024 без участі ОСОБА_1 з урахуванням поданої ним заяви про розгляд справи без його участі (а.с. 11). За наслідками розгляду справи ОСОБА_1 був визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього було накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та постановлено стягнути судовий збір – 605 грн. 60 коп. 
Натомість з апеляційною скаргою захисник ОСОБА_1 – Погрібна Т.С. звернулася лише 05.02.2026, тобто більш ніж через рік і два місяці після прийняття рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та звернення судового рішення до виконання.
Апеляційний суд вважає сумнівним доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не було відомо про прийняте рішення, оскільки такий знайомився з матеріалами справи та був належним чином повідомлений про судове засідання (а.с. 12).
Доводи захисника, що про наявність постанови ОСОБА_1 дізнався лише в кінці грудня 2025 року апеляційний суд до уваги не бере та звертає увагу на те, що виконавче провадження з виконання судового рішення у справі №459/267824 від 26.11.2024 було відкрито Гусятинським відділом державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління МЮУ 14.02.2025., а 18.02.2025 було винесено Постанову про арешт коштів боржника – ОСОБА_1 . Крім того 24.07.2025 держаним виконавцем винесено постанову про передання на виконання до ТзОВ «ПАЙКОМ» виконавчого провадження у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 отримує дохід від даного підприємства. Відтак дані факти свідчать про те, що ОСОБА_1 знав про наявність оскарженої постанови раніше ніж грудень 2025 року.
Щодо твердження захисника про те, що ОСОБА_1 сплативши штраф згідно з постанови Сокальського районного суд Львівської області вважав, що виконав свої зобов`язання, такі не може бути підставою для поновлення строку апеляційного оскарження, оскільки справи, що розглядались у Сокальському районному суді Львівської області та Червоноградському міському суді Львівської області є різними та стосуються окремих справ.
Враховуючи наведене, доводи щодо поважності причин пропуску строку на оскарження викладені у клопотанні є необгрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Будь-яких інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду захисник не надає і не посилається на інші обставини, що перешкоджали йому реалізувати своєчасно своє право на оскарження постанови суду.
Водночас апеляційний суд зауважує, що вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що звертаючись з апеляційною скаргою поза процесуальними строками, встановленими законом, захисника Погрібної Т.С. не навела поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження та не надала доказів про наявність перешкод у реалізації права на оскарження постанови судді у встановлений КУпАП десятиденний строк, а тому у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження належить відмовити та повернути апеляційну скаргу разом із доданими до неї матеріалами заявнику.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

відмовити захиснику Погрібній Т.С. у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Червоноградського міського суду Львівської області від 26 листопада 2024 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП
Апеляційну скаргу повернути захиснику Погрібній Т.С.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду      Урдюк Т.М.