Справа № 152/771/25
2/152/5/26 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

19 березня 2026 року         м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого – Войнаровського І.В.,
за участі:
секретаря – Дроган Н.Л.,
представника
позивача –   ОСОБА_1 ,
відповідача – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюб,
у с т а н о в и в:

30 травня 2025 року ОСОБА_3 (далі – позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі – відповідачка) про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що з 21 травня 2021 року він перебуває у шлюбі з відповідачкою.
Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають.
Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя. Збереження шлюбу, на думку позивача, є неможливим. На примирення не згоден.
Ухвалою суду від 02 червня 2025 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.10).
Ухвалою суду від 05 вересня 2025 року постановлено подальший розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.31).
Ухвалою суду від 21 жовтня 2025 року клопотання відповідачки про надання строку на примирення задоволено. Надано ОСОБА_2 строк для примирення з ОСОБА_3 в чотири місяці. Провадження у справі зупинено на час, наданий судом для примирення подружжя, тобто до 21 лютого 2025 року (а.с.48).
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяви. Вказав, що сторони за наданий строк для примирення не примирилися.
Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнає. Вказує, що на даний час проживає у Республіці Польща та відносно позивача є кримінальне провадження, щодо вчинення відносно неї насильства, а тому заперечує, щодо розірвання шлюбу. При цьому, за наданий строк для примирення сторони не примирилася.
Заслухавши представника позивача та відповідачку, розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 травня 2021 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.4).
Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають.
Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Причиною його рішення розірвати шлюб з відповідачкою стало те, що спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Збереження шлюбу, на думку позивача, є неможливим. На примирення позивач не згоден. 
Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. 
Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 105, 110, 112 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітніх дітей. 
Згідно зі ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Суд звертає увагу, що ст. 111 СК України не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи, що дає підстави Суду, з урахуванням усіх фактичних обставин відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення. 
Верховний Суд в постанові від 11 червня 2019 року №605/434/18 (61-3235св19) зазначив, що з аналізу змісту статті 111 СК України видно, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки, Суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.
У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вказано, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. 
Разом з цим, Суд зазначає, що провадження у справі відкрито 02 червня 2025 року та за ухвалою суду від 05 вересня 2025 року постановлено подальший розгляд справи проводити з повідомленням (викликом) сторін. Відзив на позовну заяву від відповідачки надійшов до суду 14 серпня 2025 року. Ухвалою суду від 21 жовтня 2025 року надано сторонам строк для примирення. Таким чином, у відповідачки було майже десять місяців для надання можливості примирення з позивачем, а заперечення відповідачки щодо відкритого кримінального провадження відносно позивача жодним чином не перешкоджає розгляду цієї справи. При цьому, відповідачка до відзиву на позов, Суду не надала доказів на підтвердження намірів відповідачки примиритися із позивачем, а примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо, Суд в силу частин третьої та четвертої статті 56 СК України не може.
Отже, з огляду на те, що судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.
У зв`язку із задоволенням позову, з відповідачки на користь позивача належить стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1211,20 грн, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 СК України, суд,-
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюб – задовольнити. 
Розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21 травня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрально – Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №645.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп..

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Войнаровський