Справа № 675/1179/25 
Провадження № 2-а/675/5/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"03" березня 2026 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючої - судді Янішевської О. С., з секретарем судового засідання Гонтарук А. С.,
з участю позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Наконечного Р. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяславі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
В С Т А Н О В И В :
25 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, мотивуючи це тим, що постановою № 1673 по справі про адміністративне правопорушення від 15 липня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 розглянув матеріли справи відносно ОСОБА_1 , встановив, що ОСОБА_1 не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 249, виданого на голову міської ради 07 травня 2025 року задля оповіщення ОСОБА_1 для прибуття 13 травня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження медичного огляду та звірки облікових даних, після чого було направлене електронне звернення № F 2293063 від 30 травня 2025 року до ВП № 2 НПУ про доставлення ОСОБА_1 як особи, яка вчинила адміністративне правопорушення за ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на нього накладено штраф у розмірі 17000 грн. ОСОБА_1 вважає вказану постанову незаконною та безпідставною, а тому просить визнати її протиправною та скасувати, стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 понесені позивачем судові витрати.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.
Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що постановою № 1673 по справі про адміністративне правопорушення від 15 липня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000 грн 00 коп.
У вказаній постанові зазначено, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що ОСОБА_1 не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 249, виданого на голову міської ради 07 травня 2025 року задля оповіщення ОСОБА_1 для прибуття 13 травня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження медичного огляду та звірки облікових даних, після чого було направлене електронне звернення № F 2293063 від 30 травня 2025 року до ВП № 2 НПУ про доставлення ОСОБА_1 як особи, яка вчинила адміністративне правопорушення за ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Відповідно до інформації з військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , копія якого додана до матеріалів справи, ОСОБА_1 знятий з військового обліку 31 липня 2015 року.
07 серпня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_4 надав суду відзив, згідно якого позов не визнав і вважає його безпідставним, до відзиву були додані копії розпорядження голові Ізяславської міської ради № 249 начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 07 травня 2025 року, акту від 09 травня 2025 року, протоколу № 379 про адміністративне правопорушення від 02 липня 2025 року. 
Згідно наданих копії акту від 09 травня 2025 року вказано, що на момент оповіщення неможливо встановити фактичне місце перебування військовозобов`язаного ОСОБА_1 .
02 липня 2025 року ОСОБА_1 добровільно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Під час складення протоколу ОСОБА_1 пояснив, що повістки не отримував, знаходився на лікуванні в КНП «Ізяславська МБЛ» та Хмельницькій обласній лікарні, проте додатково виявлено, що він порушив вимоги пункту ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», а саме: будучи громадянином України віком від 25 до 60 років, який був визнаний обмежено придатним до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язаний був до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
ОСОБА_1 самостійно не звернувся до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в термін до 05 червня 2025 року.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, зобов`язані, окрім іншого, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону № 3543-ХІІ громадяни, серед іншого, зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період. Згідно вимог ч. 3 цієї ж статті під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки). 
Своїми неправомірними діями, які виразились у неявці за повісткою, військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив вимоги пункту ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 3 ч. 1 та абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно даних Електронного військово-облікованого документа запис від 16 квітня 2019 року відомості про ОСОБА_1 були внесені до вказаного документа; 20 травня 2021 року була додана інформація про вид обліку ОСОБА_1 , яка до його військового квитка внесена не була.
Представник відповідача підтвердив, що ОСОБА_1 не був повідомлений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5 про повторне взяття позивача на облік. Жодних належних та допустимих доказів отримання ОСОБА_1 такого повідомлення суду надано не було. 
Відтак, позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_5 . 11 серпня 2025 року позивач пройшов військово-лікарську комісію. 
Позивач не погодився із спірною постановою № 1673 від 15 липня 2025 року та оскаржив її до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить із наступного.
Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність громадян за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період у виді штрафу в розмірі від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оборону України» громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, крім іншого, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з приписами ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:
військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;
резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;
військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;
військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;
особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
У п. 27 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року (далі - Порядку), визначено, що під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів з метою: взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.
Згідно з п. 28 Порядку виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
Відповідно до п. 31 зазначеного Порядку повістки мають право вручати:
представники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки - в межах адміністративної території, на яку поширюється повноваження відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
представники структурних підрозділів районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій) - в межах адміністративної території, на яку поширюється повноваження відповідної районної, міської держадміністрації (військової адміністрації);
представники виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад - в адміністративних межах населених пунктів та територій, на які поширюється повноваження відповідних виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад;
представники підприємств, установ, організацій - на території підприємств (установ, організацій) та в місцях виконання працівниками робіт (обов`язків);
представники відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ (тільки резервістам та військовозобов`язаним, які перебувають в зазначених органах на військовому обліку) - на усій території України.
Згідно із п. п. 40-41 Порядку під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.
Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:
- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Отже, з аналізу наведених вище норм вбачається, що оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ТЦК та СП може здійснюватися шляхом особистого вручення військовозобов`язаному повістки або шляхом її направлення засобами поштового зв`язку. У випадку направлення повістки засобами поштового зв`язку належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ТЦК та СП є документи від поштового оператора про особисте отримання поштового відправлення, відмітка у поштовому повідомленні про відмову від його отримання або відмітка у поштовому повідомленні про відсутність особи за адресою.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (ст. 210-1). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно із положеннями ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд констатує, що відповідач жодних доказів правомірності спірної постанови не надав.
Зокрема, суд звертає увагу, що в тексті постанови невірно вказана дата, місяць та рік народження, хоча в протоколі № 379 про адміністративне правопорушення від 02 липня 2025 року особисті дані ОСОБА_1 зазначені вірно. 
Так, відповідачем не надано доказів, що позивачу направлялася повістка з вимогою з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та що така отримана ОСОБА_1 в установленому чинним законодавством порядку.
У матеріалах справи наявна копія розпорядження № 249, видане голові Ізяславської міської ради, в якому вказано з метою проходження медичного огляду та звірки облікових даних здійснити оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають на військовому обліку, та забезпечити їх прибуття 13 травня 2025 року о 9.00 годині за зазначеною адресою та під номером 4 у доданому списку зазначений ОСОБА_1 . 
Будь-яка відповідь Ізяславської міської ради про виконання вказаного розпорядження відсутня.
Натомість, суду надана копія акта про неможливість встановити місцеперебування військовозобов`язаного (резервіста), призовника на момент проведення оповіщення від 09 травня 2025 року, згідно якого на момент проведення оповіщення неможливо встановити місцеперебування ОСОБА_1 що свідчить про те що позивач не отримав повістки та не був повідомлений про дату час та місце, куди мав би з`явитись.
Також у постанові № 1673 від 15 липня 2025 року вказано, що ОСОБА_1 порушив вимоги пункту ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», а саме: будучи громадянином України віком від 25 до 60 років, який був визнаний обмежено придатним до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язаний був до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Водночас згідно з даними військового квитка ОСОБА_1 він був знятий з військового обліку як непридатний до військової служби. Представник відповідача не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 був визнаний саме обмежено придатним до військової служби.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 зазначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відтак притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказане порушення є безпідставним.
За таких обставин, суд вважає, що спірна постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, що відповідає повноваженням суду, передбаченим п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України та положенням п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Стосовно вимог позивача про визнання протиправною спірної постанови, слід вказати наступне.
Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Отже, в даному випадку суд може скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
При цьому визнання спірної постанови протиправною не передбачено ч. 3 ст. 286 КАС України та не є належним захистом прав позивача, визначеним законом.
Ухвалюючи дане судове рішення, суд керується ст. 246 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про скасування оспорюваної постанови, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 72-77, 139, 205, 229, 243-246, 286, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ізяславським РВУМВС України в Хмельницькій області від 14 вересня 1999 року, РНОКПП НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження – АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.
Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 15 липня 2025 року № 1673 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.
У задоволенні решти вимог позову ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 605 грн 60 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення. 
Текст рішення суду складений 03 березня 2026 року. 

Суддя: О. С. Янішевська