ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 909/554/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,
розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковель»
на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2025 (суддя Неверовська Л. М.) та постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 (колегія суддів Зварич О. В., Кравчук Н. М., Панова І. Ю.)
за заявою Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
про заміну сторони виконавчого провадження у справі 
за позовом Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» 
до Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» 
про стягнення 905 121,85 грн, 
1. Короткий зміст судових рішень 
1.1. Публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд» (далі - ПАТ «Аграрний фонд») звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» (далі - ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів») про стягнення заборгованості у розмірі 905121,85 грн, в тому числі 680580,76 грн - сума основної заборгованості, 93659,10 грн - сума пені, 47640,65 грн - сума штрафу, 66627,71 грн - сума інфляційних втрат, 16613,63 грн - сума 3% річних.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2018 у справі №909/554/18 задоволено позов ПАТ «Аграрний фонд». Стягнуто з ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на користь ПАТ «Аграрний фонд» заборгованості у розмірі 905121,85 грн, в тому числі 680580,76 грн - основної заборгованості, 93659,10 грн - пені, 47640,65 грн - штрафу, 66 627,71 грн - інфляційних втрат, 16613,63 грн - 3% річних та 13576,83 грн - судового збору.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 у цій справі повернуто апеляційну скаргу скаржнику Державному підприємству «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів».
13.11.2018 судом першої інстанції видано наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2018 у справі №909/554/18 наступного змісту:
«Стягувач: Публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд» вул. Б. Грінченка, 1, м. Київ, 01001 
Боржник: Державне підприємство «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» вул. Юності, 2В, с. Микитинці, м. Івано-Франківськ, 76495. 
Стягнути з Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» (вул. Юності, 2В, с. Микитинці, м. Івано-Франківськ, 76495; код ЄДРПОУ 05513715) на користь Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (вул. Б. Грінченка, 1, м. Київ, 01001; код ЄДРПОУ 38926880) заборгованості у розмірі 905121,85 грн, в тому числі 680580,76 грн - основної заборгованості, 93659,10 грн - пені, 47640,65 грн - штрафу, 66627,71 грн - інфляційних втрат, 16613,63 грн - 3 % річних та 13 576,83 грн - судового збору. 
Набрання рішенням законної сили 13.11.2018. 
Строк пред`явлення наказу до виконання з 14.11.2018 по 14.11.2021.»
19.12.2018 державним виконавцем виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Кафарським О.В. видано постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області від 13.11.2018 року по стягненню заборгованості в сумі 918698,68 грн.
13.05.2020 державний виконавець Івасишин П.В. зупинив вчинення виконавчих дій по виконанню наказу Господарського суду Івано-Франківської області від 13.11.2018 по стягненню заборгованості в сумі 918698,68 грн.
1.2. 09.06.2025 представник Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції звернувся до суду першої інстанції із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, в якій просив замінити сторону ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Буковель» у виконавчому провадженні №57930637 з примусового виконання наказу, виданого 13.11.2018 Господарським судом Івано-Франківської області у справі №909/554/18.
Заява мотивована тим, що на виконанні в Івано-Франківського відділі державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження по стягненню з ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на користь ПАТ «Аграрний фонд» 905 121,85 грн заборгованості. Виконавець вказує на те, що згідно з Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях від 02.01.2024 № 01 «Про прийняття рішення про приватизацію об`єкта шляхом викупу» прийнято рішення про приватизацію об`єкта (єдиного майнового комплексу ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів») шляхом викупу ТОВ «Буковель», покликається на ч. 1 ст.28 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2025 року у справі №909/554/18, залишеною без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025, задоволено заяву про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 909/554/18. 
Судові рішення аргументовані тим, що 29.01.2024 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (продавець) та ТОВ «Буковель» (покупець) укладено договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, с. Микитинці, вул. Юності, 2В за результатами електронного аукціону з умовами № SPE001-UA-20231218-62291, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фріс Н. Р., зареєстрований в реєстрі за № 26.
Наявними доказами підтверджується, що ТОВ «Буковель» придбало ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», як цілісний майновий комплекс. ТзОВ «Буковель» є правонаступником ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», до якого перейшло все майно, а також всі права та обов`язки державного підприємства (крім права постійного користування земельною ділянкою).
2. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
2.1. ТОВ «Буковель» звернулося із касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення та відмовити у задоволенні заяви Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби про заміну боржника у виконавчому провадженні.
Скаржник зазначає, що суди приймаючи рішення про наявність підстав про заміну сторони виконавчого провадження не врахували абз. 16 пункту 74 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», в якій законодавець передбачив заборону на застосування вимоги щодо погашення простроченої кредиторської заборгованості підприємства. Суди не дослідили належним чином питання переходу всіх прав та обов`язків, які перейшли до ТОВ «Буковель» за договором купівлі - продажу в процесі приватизації. Суди не з`ясували, чи входила спірна заборгованість до складу єдиного майнового комплексу та чи була вона відображена у фінансовому балансі.
Судами не враховано практику Верховного Суду, викладену у постанові від 04.02.2025 у справі № 916/3735/24, щодо застосування абз. 16 п. 74 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».
2.2. У відзивах на касаційну скаргу Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» вказують на безпідставність доводів скаржника та просять відмовити у її задоволенні. 
3. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду 
3.1. За змістом статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
3.2. Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені у ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
3.3. Процесуальне правонаступництво регулюється статтею 52 ГПК України. Вказана норма кореспондується зі статтею 334 ГПК України та частиною п`ятою статті 15 Закону України ?Про виконавче провадження?, згідно з якими у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
За змістом статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.
Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового провадження, включаючи й стадію виконання судового рішення.
Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь- якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. Як уже зазначалося спірні правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі, є правовідносинами, що виникли з приводу приватизації державного майна, а тому вони регулюються Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна», норми якого є спеціальними відносно інших норм права.
Відповідно до частин першої, другої статті 334 ГПК України у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником; заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 334 ГПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі №916/617/17 зазначено, що на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 ГПК України, з урахуванням підстав, визначених статтею 52 цього Кодексу. У такому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу.
Судами встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу приватизації державного майна, а тому вони регулюються Законом України ?Про приватизацію державного і комунального майна?, норми якого є спеціальними відносно інших норм права.
Згідно з пунктом 22 частини першої Закону України ?Про приватизацію державного та комунального майна? приватизація - це платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями.
Відповідно до частини другої стаття 10 Закону України ?Про приватизацію державного та комунального майна? приватизація об`єкта вважається завершеною з моменту його продажу та переходу до покупця права власності або завершення розміщення всіх акцій, передбачених до продажу планом розміщення акцій, і оформлюється наказом відповідного органу приватизації.
Право власності на об`єкт приватизації переходить до покупця після укладення договору купівлі-продажу об`єкта приватизації та підписання акта приймання-передачі об`єкта приватизації, крім випадків переходу права власності на пакет акцій (частина шоста статті 26 Закону України ?Про приватизацію державного та комунального майна?).
Згідно зі статтею 2 Закону України ?Про особливості припинення державних підприємств за рішенням Фонду державного майна України? процедура припинення за рішенням суб`єкта управління регулюється цим Законом, ЦК України, Господарським кодексом України, Законом України ?Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань? та іншими законами. Припинення за рішенням суб`єкта управління державних підприємств, майно яких було продано у процедурі приватизації як єдиний майновий комплекс, здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених статтею 23 цього Закону. Дія цього Закону не поширюється на державні підприємства, особливості управління якими встановлено окремими законами. Законодавчі та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
У статті 23 Закону України ?Про особливості припинення державних підприємств за рішенням Фонду державного майна України? визначено, зокрема, що після укладення договору купівлі-продажу з переможцем аукціону з продажу єдиного майнового комплексу державного підприємства (далі - покупець) суб`єкт управління державного підприємства приймає рішення про ліквідацію цього державного підприємства або його реорганізацію шляхом приєднання до покупця за його пропозицією. У разі якщо покупець є фізичною особою або акціонерним товариством, суб`єкт управління державного підприємства приймає рішення про припинення державного підприємства шляхом його ліквідації. Керуючим припиненням такого державного підприємства може бути призначено представника покупця.
Відповідно до абзацу третього частини п`ятої статті 15 Закону України ?Про виконавче провадження? після переходу в процесі приватизації права власності на єдиний майновий комплекс державного або комунального підприємства виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну такого державного або комунального підприємства як сторони виконавчого провадження покупцем відповідного єдиного майнового комплексу.
Водночас питання правонаступництва при приватизації державного і комунального майна урегульовані у статті 28 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», яка має назву «Правонаступництво власників».
Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» особи, які придбали державні або комунальні підприємства як єдині майнові комплекси, є правонаступниками їх майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою) і обов`язків відповідно до умов договору між продавцем і покупцем та законодавства України.
Аналіз зазначеної статті Закону з огляду на її назву та зміст свідчить про те, що передбачене цієї нормою правонаступництво стосується саме осіб, які придбали державні або комунальні підприємства як єдині майнові комплекси, тобто стосується саме покупця (власника) об`єкта приватизації, який в порядку правонаступництва і набуває майнових прав приватизованого підприємства.
При цьому передбачене цією нормою правонаступництво хоча і є частковим, оскільки обмежується правом постійного користування земельною ділянкою, проте усі інші майнові права приватизованого підприємства передаються новому власнику в порядку правонаступництва у повному обсязі.
Верховний Суд у низці постанов висловився з приводу щодо застосування положень статті 28 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», зокрема у постановах від 29.04.2021 у справі №908/1260/20, від 11.10.2023 у справі №904/9298/21, від 17.07.2024 у справі №916/3030/23, від 15.01.2025 у справі №902/884/21, від 16.01.2025 у справі № 910/200/23, від 21.04.2025 у справі №902/1177/15.
Подібний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.12.2025 у справі № 909/188/19, від 04.03.2026 у справі № 909/1051/18, ухвалених після подання касаційної скарги у подібних правовідносинах. 
3.4. Розглядаючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження судами встановлено, що: 29.01.2024 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (продавець) та ТзОВ «Буковель» (покупець) укладено договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, с. Микитинці, вул.Юності, 2В за результатами електронного аукціону з умовами № SPE001-UA-20231218-62291, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фріс Н.Р., зареєстрований в реєстрі за № 26 (далі - Договір).
Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що право власності на об`єкт приватизації переходить до покупця після укладення цього договору та підписання акта приймання-передачі об`єкта приватизації, але не раніше дати отримання дозволу антимонопольного комітету України на концентрацію, якщо отримання такого дозволу вимагається законом.
Відповідно до п. 3.1. договору, покупець є правонаступником усіх майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою/земельними ділянками) і обов`язків державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» (код ЄДРПОУ 05513715) відповідно до умов цього договору та статті 28 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» з дня засвідчення акта приймання-передачі об`єкта приватизації від продавця до покупця, який підписується сторонами та скріплюється їх печатками (за наявності).
Пунктом 4.1. договору передбачено що передача об`єкта приватизації покупцю здійснюється продавцем в день укладення цього договору, а у разі якщо законом вимагається отримання дозволу Антимонопольного комітету України на концентрацію - протягом п`яти робочих днів з дня отримання продавцем завіреної копії такого дозволу від покупця або попередніх висновків Антимонопольного комітету України про відсутність необхідності одержання такого дозволу.
Згідно з п. 4.2. договору передача об`єкта приватизації продавцем і прийняття його покупцем засвідчуються актом приймання-передачі, який підписується сторонами та скріплюється їх печатками (за наявності).
01.10.2024 право власності на нерухоме майно, що входить до складу Єдиного майнового комплексу зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за ТзОВ «Буковель».
Саме врахувавши зазначені обставини, суди дійшли висновку, що ТОВ «Буковель» придбало ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», як цілісний майновий комплекс, і, відповідно, є його правонаступником, до якого перейшло все майно, а також всі права та обов`язки державного підприємства (крім права постійного користування земельною ділянкою).
3.5. Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що суди не дослідили належним чином питання переходу всіх прав та обов`язків, які перейшли до ТОВ «Буковель».
Так, з оскаржених судових рішень вбачається посилання на пункт 3.1. договору від 29.01.2024 яким унормовано, що покупець є правонаступником усіх майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою/земельними ділянками) і обов`язків державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» (код ЄДРПОУ 05513715) відповідно до умов цього договору та статті 28 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» з дня засвідчення акта приймання-передачі об`єкта приватизації від продавця до покупця, який підписується сторонами та скріплюється їх печатками (за наявності).
У пункті 13 частини першої статті 1 Закону України ?Про приватизацію державного та комунального майна? зазначено, що єдиний майновий комплекс державного або комунального підприємства, його структурного підрозділу - усі види майна, призначені для діяльності підприємства, його структурного підрозділу, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировина, продукція, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, включаючи права на земельні ділянки.
Відповідно до частини другої статті 191 Цивільного кодексу України до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.
Враховуючи викладене суди встановили обставини правонаступництва скаржника в силу частини першої статті 28, пункту 13 частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», частини другої статті 191 ЦК України та відповідно до положень договору, зокрема, пункту 3.1, зазначали, що сторонами погоджено, що до складу об`єкта приватизації входять усі види майна, борги та інші права, в тому числі активи і пасиви згідно із фінансовою звітністю державного підприємства. Таким чином, правонаступник боржника на момент укладення договору повинен був розуміти наявність відповідної заборгованості, що підлягає сплаті за зобов`язаннями Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів».
Колегія суддів зауважує, що зазначене також узгоджується з правовими висновками щодо застосування зазначеної норми права, викладеними у постановах Верховного Суду.
3.6. Скаржник зазначає про неврахування судами висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.02.2025 у справі № 916/3735/24, у якій вирішувалося питання про відкриття провадження у цій справі про банкрутство, позаяк виник спір між кредитором та боржником через заперечення останнім його правонаступництва за грошовими вимогами кредитора до державного підприємства, придбаного у процесі приватизації. При цьому суд касаційної інстанції у цій постанові посилався на абзац чотирнадцятий пункту 7-4 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна». Але зміст абзацу чотирнадцятого і шістнадцятого пункту 7-4 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» є одним і тим же.
Абзац шістнадцятий пункту 7-4 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» має застереження щодо винятків у його застосуванні, відповідно до яких положення цього абзацу не поширюються на випадки придбання у процесі приватизації майна Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» та об`єктів великої приватизації. 
За змістом наведених положень Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» законодавець запровадив тимчасову, на період дії правового режиму воєнного стану, заборону на застосування вимоги цього закону щодо виконання покупцем єдиного майнового комплексу підприємства, що є об`єктом приватизації, такої умови, що підлягає включенню до договору купівлі-продажу об`єкта приватизації, як погашення простроченої кредиторської заборгованості підприємства (що є об`єктом приватизації, за винятком приватизованого майна Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» та об`єктів великої приватизації), крім заборгованості перед бюджетом. 
Верховний Суд у названій справі виснував про те, що «кредитори за вимогами щодо простроченої заборгованості, крім кредиторів за вимогами щодо заборгованості перед бюджетом викупленого в процесі приватизації підприємства, крім придбаного у процесі приватизації майна Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» та об`єктів великої приватизації, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, не мають права вимагати від покупця, який є правонаступником підприємства як єдиного майнового комплексу, що є об`єктом приватизації (частина перша статті 28 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»), виконання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації в частині виконання викуплених покупцем зобов`язань підприємства та погашення простроченої кредиторської заборгованості такого підприємства. Тобто відповідні кредитори тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, не мають права вимагати від покупця об`єкта приватизації (підприємства як єдиного майнового комплексу), погашення відповідної кредиторської заборгованості в примусовому порядку у будь-який передбачений законом спосіб: і шляхом звернення до суду із вимогами про стягнення такої заборгованості (у позовному порядку), і шляхом задоволення цих вимог у справі про банкрутство».
Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що ТОВ «Буковель» стало правонаступником майнових прав, обов`язків й боргів Підприємства у силу статті 26 і частини першої статті 28 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», положень договору й умов акта приймання-передачі, але скаржник наполягає на тому, що ця позиція не узгоджується з названим вище висновком Верховного Суду у постанові від 04.02.2025 у справі № 916/3735/24.
Разом з тим у справі № 916/3735/24, на яку послався скаржник, вирішуючи питання щодо підстав для відкриття за заявою кредитора провадження у справі № 916/3735/24 про банкрутство боржника (Приватного підприємства «Рентсервіс-МСЛ») та формулюючи при цьому висновки щодо закладеного у зазначених нормах Закону темпорального критерію їх застосування, Верховний Суд у постанові від 04.02.2025 сформулював висновок щодо термінів виконання покупцем зобов`язань державного підприємства, придбаного покупцем в процесі приватизації, а саме щодо відтермінування, на період дії правового режиму воєнного стану, обов`язку покупця єдиного майнового комплексу підприємства, що є об`єктом приватизації, з погашення простроченої кредиторської заборгованості підприємства, що є об`єктом приватизації. 
Натомість, Верховний Суд, переглядаючи судові рішення у справі № 916/3735/24 та ухвалюючи постанову від 04.02.2025, не розглядав та не вирішував питання щодо процесуального правонаступництва за правилами статті 52 ГПК України та застосування цієї процесуальної норми, питання про що порушено у цій справі у зв`язку з приватизацією (шляхом викупу) ТОВ «Буковель» як покупцем єдиного майнового комплексу підприємства відповідача. Тому висновки у справі № 916/3735/24 не є релевантними до правовідносин у справі, що розглядається.
На вказаному також звернула увагу об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 06.02.2026 у справі № 909/1051/18, якою Справу № 909/1051/18 (у подібних правовідносинах зі справою № 909/554/18, яка переглядається) повернуто відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.
Таким чином доводи скаржника про неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.02.2025 у справі № 916/3735/24, не знайшли підтвердження, тоді як суди попередніх інстанцій у цій справі правильно встановили обставини правонаступництва скаржником у силу частини першої статті 28, пункту 13 частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», частини другої статті 191 ЦК України та відповідно до положень договору й умов акта приймання-передачі. Тож за названим вище договором купівлі-продажу об`єкта приватизації до ТОВ «Буковель» як правонаступника перейшли всі права, обов`язки й борги ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» (крім права постійного користування земельною ділянкою). Аналогічної правової позиції дотримався Верховний Суд у постановах від 18.12.2025 у справі № 909/188/19, від 04.03.2026 у справі № 909/1051/18, від 04.03.2026 у справі № 909/1173/19 у подібних правовідносинах.
3.7. Зважаючи на викладене, оскільки доводи скаржника щодо неправильного застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права не знайшли підтвердження , колегія суддів не убачає підстав для скасування оскаржених судових рішень.
4. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та норми права, якими керувався суд
4.1. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
4.2. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
5. Розподіл судових витрат
5.1. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржені судові рішення, то відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору необхідно покласти на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковель» залишити без задоволення. 
Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 у справі № 909/554/18 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ