ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/5844/25      Головуючий суддя І інстанції Пруднікова О. В.
Провадження № 33/818/372/26     Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2026 року    м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю прокурора Мельничук О.А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника – адвоката Мироненка С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Мироненка С.С. на постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, мешканка АДРЕСА_1 ,
- визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та, враховуючи положення ст. 36 КПК України, на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 805 грн.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.
Постановою встановлено, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді фахівця ІІ категорії Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, будучи згідно з п.п. «и» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, а саме: 05.02.2024 року об 11 год. 37 хв. подала без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, щорічну за 2022 рік шляхом заповнення відповідної форми на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції.
Крім того, ОСОБА_1 будучи 28.06.2024 року звільнено з посади фахівця І категорії Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, являючись згідно з п.п. «и» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, а саме: 05.06.2025 року об 15 год. 40 хв. подала без поважних причин щорічну декларацію за 2024 рік шляхом заповнення відповідної форми на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

В апеляційній скарзі захисник Мироненко С.С. просив судову постанову скасувати та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження у цій справі на підставі п.7 ст. 247 КУпАП або звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги посилався на те, що строк притягнення до адміністративної відповідальності закінчився, а суд не звернув на це увагу. Вважав, що суд не во повному обсязі дослідив усі матеріали справи та ухвалив передчасне рішення. Також посилався на те, що від дій ОСОБА_1 не настало будь-яких негативних наслідків, а тому вважав, що існують підстави для застосування відносно неї положень, передбачених ст. 22 КУпАП. Вказував, що ОСОБА_1 повністю визнала свою вину та розкаялася.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи ОСОБА_1 та її захисника Мироненка С.С., які підтримала апеляційну скаргу та просилі її задовольнити, а також пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав судову постанову законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати: 1) об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає
у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації. 
Для розкриття об`єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно- правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно- правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.
Для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.
Відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах справи, поза розумним сумнівом вбачається, що ОСОБА_1 є фахівцем Київського районного відділу ДУ «Центр пробації» в Харківській області, тобто є суб`єктом, на яку поширюється дія закону України «Про запобігання корупції».
Поряд з цим, в судових засіданнях в суді першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 особисто визнавала, що пропустила строк подачі декларацій за 2022 та 2024 роки, тобто подала їх несвоєчасно. Такі ж доводи зазначені захисником Мироненком С.С. в його апеляційній скарзі.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 несвоєчасно подала декларації за 2022 та 2024 роки.
Проте, сторона захисту в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції посилалася на те, що існували об`єктивні причини, які не залежали від ОСОБА_1 , що завадили їй подати декларацію вчасно, а саме те, що остання має на утриманні двох дітей та самостійно їх виховує, а також має хвору матір похилого віку.
Належить врахувати, що суд апеляційної інстанції не ставить під сумнів існування у ОСОБА_1 , на утриманні двох дітей та матері похилого віку, однак в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні відомості які об`єктивно свідчать про неможливість ОСОБА_2 подати вчасно щорічних декларацій за 2022 та 2024 роки обумовлена саме з тих причин, що вона доглядала за своєю матір`ю та дітьми і саме внаслідок цього не мала можливості вчасно подати декларації.
Крім того належить врахувати, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-6 КУпАП містить формальний склад, тобто у цьому випадку відсутня необхідність доводити існування шкоди та її розмір від вчиненого адміністративного правопорушення та його небезпечні наслідки. Тому суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості розглянути питання щодо малозначності цього правопорушення.
Отже ОСОБА_1 , будучі фахівцем Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, достеменно знаючи, що вона зобов`язана у строк до 31.01.2024 року подати декларацію про доходи за 2022 рік, а до 01.04.2025 року подати декларацію про доходи за 2024 рік, але подала їх невчасно за відсутності будь-яких об`єктивних поважних причин невчасної її подачі.
Крім того, належить врахувати, що датою виявлення адміністративних правопорушень у цій справі, є саме дата складення протоколів про адміністративні правопорушення, оскільки всі інші дії , які вчинялись посадовими особами 7-го управління (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України до складення цих протоколів, а саме до 22.09.2025 року, свідчать лише про проведення процесуальних дій для отримання певних відомостей, які підтверджують чи спростовують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП. 
Отримання саме цих відомостей і стало підставою для складення протоколів у цій справі, а тому твердження апелянта про порушення судом першої інстанції вимог ст. 38 КУпАП є необґрунтованими, оскільки на момент розгляду справи судом першої інстанції строк, передбачений ст. 38 КУпАП, не закінчився.
Оскільки суд першої інстанції не порушив строки, передбачені ст. 38 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість клопотання сторони захисту про закриття провадження у справі, оскільки апеляційний суд не обмежений строками, передбаченими ст. 38 КУпАП для розгляду апеляційної скарги та перевірки законності постанови суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника Мироненка С.С. - залишити без задоволення.
Постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя       С.К. Шабельніков