ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/24157/25
категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Романченка Є.Ю., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення коштів, 

встановив:

Національна академія Національної гвардії України звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в Національній академії Національної гвардії України у період з 12 серпня 2023 року по 25 вересня 2025 року у розмірі 762 978,12 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідача відраховано від подальшого навчання в навчальному закладі через небажання продовжувати навчання та достроково припинено дію укладеного з ним контракту про проходження військової служби (навчання) курсантами вищого військового навчального закладу, що у свою чергу обумовило обов`язок відповідача відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі. Разом з тим, витрати пов`язані з утриманням в університеті в розмірі 762 987,12 грн відповідачем добровільно сплачені не були. У зв`язку з цим, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення вказаних витрат.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, засідання призначено на 02.12.2025 о 10:30. 
24 листопада 2025 року від третьої особи: Міністерства внутрішніх справ України надійшли пояснення щодо суті спору. По змісту вказує, що позивач надав усі належні докази на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в Національній академії Національної гвардії України. Оскільки відповідачем така сума у добровільному порядку не компенсована, позивач має право звернутись до суду з цим позовом.
01.12.2025 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, по змісту якого просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що довідки-розрахунки надані до матеріалів справи не завірені печатками та не підтверджені доказами. Копії документів, що не посвідчені у встановлено порядку не можуть розцінюватись судом як належний та допустимий доказ.
Судове засідання 02.12.2025 відкладено за клопотанням представника відповідача.
Засідання 16.12.2025 відкладено у зв`язку з неявкою сторін.
06.01.2026 представник відповідача подав додаткові пояснення до відзиву. Звернув увагу, що на наступний день після розірвання договору з військовим навчальним закладом, відповідач повернувся до проходження військової служби за мобілізацією, яку проходить по теперішній час у військовій частині НОМЕР_1 оперативно-тактичного з`єднання 1-го корпусу НГУ "Азов". На підтвердження вказаних обставин надано довідку від 08.12.2025 №12999. Зазначає, що виплачене грошове забезпечення, поверненню не підлягає.
Повідомлення про добровільне відшкодування не вручено відповідачу особисто під підпис. Належних доказів направлення не надано.
В судовому засіданні 06.01.2026 представник відповідача заперечив щодо можливості розгляду спору за відсутності позивача. Засідання відкладено.
Представник позивача повторно подав заяву про розгляд справи у їх відсутність.
В судові засідання 19.01.2026 та 26.01.2026 представники позивача та третьої особи не з`являлись. Представником відповідача висловлено позицію сторони та відбувся перехід для продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до частини 4статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 22.04.2022 був призваний у Збройні Сили України по загальній мобілізації та проходив службу в 2-му стрілецькому взводі військової частини НОМЕР_2 .
Саме розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 НГУ солдата ОСОБА_1 переміщено для проходження військової служби та навчання до Національної академії Національної гвардії України.
В подальшому наказом начальника Національної академії Національної гвардії України від 12.08.2023 № 440 «Про зарахування кандидатів з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу Національної гвардії України на навчання курсантами для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра (тактичний рівень) у 2023 році» солдата ОСОБА_1 зараховано з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу Національної гвардії України на навчання та призначено на посаду курсанта.
Згідно з ч.5 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 30 розділу ІІ «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», між ОСОБА_1 та Міністерством внутрішніх справ України в особі начальника Національної академії Національної гвардії України 12 серпня 2023 року було у добровільному порядку укладено контракт про проходження військової служби (навчання).
В період з 12.08.2023 по 25.09.2025 курсант ОСОБА_1 проходив військову службу (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів у Національній Академії Національної гвардії України на посаді курсанта 1- го відділення 253-ї навчальної групи курсу №6 навчально — наукового інституту забезпечення державної безпеки Національної академії Національної гвардії України, військове звання солдат.
25.06.2025 курсантом ОСОБА_1 до керівництва Академії подано рапорт із клопотанням про відрахування його з навчального закладу та з числа курсантів через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням) на підставі ч.11 ст.25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Своє рішення пояснює бажанням продовжити службу за контрактом у військових частинах оперативного призначення НГУ, на посадах осіб сержантського або старшинського складу.
У рапорті відповідач вказав, що з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 "Про затвердження Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти" ознайомлений та згодний.
Для подальшого проходження військової служби за контрактом просить направити до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
30.06.2025 року на засіданні вченої ради Національної академії Національної гвардії України розглядалося питання про відрахування курсантів, які не бажають продовжувати навчання у Національній академії Національної гвардії України, а саме: курсанта 1-го відділення 253-ї навчальної групи курсу № 6 навчально — наукового інституту забезпечення державної безпеки Національної академії Національної гвардії України солдата ОСОБА_1 та було ухвалено рішення про дострокове припинення (розірвання) контракту про проходження військової служби (навчання) у Національної академії Національної гвардії України, (витяг з Рішення № 14 від 30.06.2025 додається).
Рішення ОСОБА_2 викладено у Витягу з рішення № 14 засідання вченої ради Національної академії Національної гвардії України від 30.06.2025 та введено в дію наказом начальника Академії від 30.06.2025 № 657 «Про введення в дію рішення засідання вченої ради Академії від 30.06.2025 № 14».
Згідно наказу начальника Академії від 31.07.2025 № 767 «Про висновки службового розслідування за фактом небажання продовжувати навчання солдатом ОСОБА_1 » задоволено рапорт солдата ОСОБА_1 та прийнято рішення про подальше відрахування його з вищого військового навчального закладу відповідно до ч. 11 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до наказу начальника Національної академії Національної гвардії України від 28.08.2025 № 25 (по особовому складу), відповідно до ч. 11 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з солдатом ОСОБА_1 достроково припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання) курсантів через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням), відраховано з навчання та вважається таким, що проходить військову службу за призовом, під час мобілізації на особливий період.
Відповідно до наказу начальника Академії від 25.09.2025 № 265 мтр (по стройовій частині) достроково припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством внутрішніх справ України, в особі начальника Академії і ОСОБА_1 .
Наказом начальника Академії від 25.09.2025 № 265 мтр по стройовій частині відповідно до Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 проведено розрахунок фактичних витрат згідно з нормами утримання курсантів та розрахунків фактичних видатків державного бюджету.
Загалом сума становить 762 978,12 грн.
Позивачем сформовано розрахунку фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню курсантом ОСОБА_1 .
Згідно заяви - зобов`язання відповідач обізнаний про необхідність відшкодування вказаної суми. Однак у такій заяві ОСОБА_1 зазначив, що не зобов`язується добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у Академії. Відповідач з відповідним розрахунком ознайомлений, однак не згоден.
Згідно опису вкладення відправлення №8070000163667 29.09.2025 ОСОБА_3 направлено копії довідки-розрахунку, заяви - зобов`язання та претензії від 26.09.2025 №84/1/22/2-2267-2025.
Претензією від 26.09.2025 №84/1/22/2-2267-2025 встановлено вимогу в термін до 10.10.2025 сплатити на користь Академії заборгованість в сумі 762978,12 грн. у вказаній претензії містяться реквізити для оплати.
Попереджено відповідача, що у разі відмови у задоволенні претензії, буде звернено позов про стягнення в судовому порядку.
Враховуючи, що відповідач припинив навчання за власним бажанням, але не відшкодував витрати на навчання в добровільному порядку, позивач звернувся до суду.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та порядку діяльності Національної гвардії України, її загальну структуру, функції та повноваження визначені Законом України "Про національну гвардію України" від 13.03.2014 №876-VII (далі - Закон України №876-VII).
Відповідно до статті 1 Закону України №876-VII Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.
Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України №876-VII до складу Національної гвардії України входять: з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, заклади охорони здоров`я та установи, що не входять до складу оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України.
Організаційно Національна гвардія України складається з органів військового управління (головного органу військового управління Національної гвардії України та органів військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України), з`єднань, військових частин (підрозділів), вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я та установ (частина 2 статті 5 Закону України №876-VII).
Відповідно до пунктів 3, 6 Розділу І, пункту 1 Розділу VІІІІ Статуту Національної академії Національної гвардії України, Національна академія Національної гвардії України є вищим військовим навчальним закладом, державної форми власності, підпорядкованим Головному управлінню Національної гвардії України та знаходиться у сфері управління МВС України.
Основною метою діяльності Академії є освітня діяльність, спрямована на підготовку курсантів (слухачів), ад`юнктів, докторантів для подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу у Національній гвардії України за державним замовленням.
Фінансування Академії здійснюється за рахунок коштів загального та спеціального фонду державного бюджету.
Відтак, курсанти, які навчаються в Національній академії Національної гвардії України перебувають на повному державному забезпеченні.
Відповідно до пункту 1 Положення про МВС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №878 визначено, що МВС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, а тому згідно рішенням Конституційного Суду України № З-РП/99, є уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Крім того, п.п.50, 55-56 п.4, п.п.2 п.5 вказаного Положення визначено, що МВС України організовує в установленому порядку матеріально-технічне та ресурсне забезпечення діяльності апарату МВС України та територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери його управління, Національної гвардії, зокрема приміщеннями, полігонами, засобами зв`язку, транспортними засобами, озброєнням, спеціальними засобами, пально-мастильними матеріалами, обмундируванням, іншими видами матеріально-технічних ресурсів, необхідних для виконання покладених на них завдань, забезпечує формування пропозицій до обсягів державного замовлення на підготовку, перепідготовку та післядипломну освіту фахівців, наукових, науково-педагогічних та робітничих кадрів для МВС України, Національної гвардії та центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і Координує Міністр, забезпечує на базі навчальних закладів, що належать до сфери управління МВС України, підготовку та професійне навчання кадрів для МВС України, Національної поліції та Національної гвардії.
Поряд з цим, МВС України з метою організації своєї діяльності здійснює добір кадрів в апарат МВС, територіальні органи, заклади, установи і на підприємства, що належать до сфери управління МВС, організовує роботу з підготовки та професійного навчання працівників МВС, поліцейських та військовослужбовців Національної гвардії.
Відповідно до частини 10 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон України №2232-XII) курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є","з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини 5 статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Як встановлено судом у ході розгляду справи, відповідач був відрахований у зв`язку з небажання продовжувати навчання (за власним бажанням).
У рапорті від 25.06.2025 своє рішення ОСОБА_1 пояснив бажанням продовжити службу за контрактом у військових частинах оперативного призначення НГУ, на посадах осіб сержантського або старшинського складу.
Більш того, курсант просив направити його до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого проходження військової служби за контрактом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №261).
Згідно з пунктом 1 цього Порядку, такий визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі, зокрема, звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь- яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Відповідно до пункту 2 Порядку №261 витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України. Типову форму контракту затверджує МВС.
Як передбачено пунктами 3 та 4 Порядку №261, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія). Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.
Сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису МВС (пункт 7 Порядку №261).
При цьому, зазначаємо, що пунктом 9 Порядку 261 визначено, що стягнення суми витрат припиняється в разі: поновлення на навчанні особи, що була відрахована з вищого навчального закладу; повторного прийняття особи на службу в поліцію.
Як встановлено судом в ході розгляду справи, ОСОБА_1 після відрахування з Академії повернувся на військову службу у військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Тобто, ініціювавши розірвання одного контракту між ОСОБА_1 та Міністерством внутрішніх справ України, відповідач продовжив службу уклавши новий контракт з тим самим суб`єктним складом.
Слід зауважити, що ОСОБА_1 в тому числі виконує правоохоронні функції держави, що є схожими за функціями зі службою в органах поліції.
Водночас, у разі прийняття особи на службу в органи поліції після відрахування з військового навчального закладу, стягнення сум витрат в силу положень пункту 9 Порядку № 261, припиняється.
З огляду на наведене, з урахуванням факту подальшого проходження відповідачем служби у військовій частині НГУ, суд визнає стягнення витрат на навчання з ОСОБА_1 - безпідставним.
Крім того, звертаємо увагу позивача, що формування претензії від 26.09.2025 №84/1/22/2-2267-2025 зі встановленням строку сплати на свою користь витрат за навчання до 10.10.2025, що визнається судом початковою обставиною ознайомлення відповідача зі строком добровільної компенсації, та факт направлення такої претензії 29.09.2025 о 17:36 на юридичну адресу ОСОБА_1 (завідомо усвідомлюючи його факт перебування на службі) не визнаються судом добросовісними діями суб`єкта владних повноважень, що спрямовані на уникнення спору.
Вказаний лист отримано відповідачем лише 16.10.2025, тобто після спливу встановленого строку.
Суд наголошує, що дії суб`єкта владних повноважень мають бути послідовними та відповідати визначеним законами алгоритмам.
За наявності певних невідповідностей у таких діях, вимоги та/або умови встановлені такими діями, мають бути визнані нереалізованими.
З урахуванням вимог частини десятої статті 25 Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) та пункту 7 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 (далі - Порядок № 964) право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.
Доказів того, що ОСОБА_1 був вчасно обізнаний про наявність строку на добровільне відшкодування, до матеріалів справи не надано.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 30.09.2025 
у справі №520/27185/21 .
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
У матеріалах справи відсутні докази надані позивачем, які б доводили наявність порушеного права.
Якщо право не є порушеним, то, відповідно, воно не може бути захищеним судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.
Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
З огляду на встановлені у ході судового розгляду обставини та норми права, які їх регулюють, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити.
Питання розподілу судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судом не вирішуються.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні позову Національної академії Національної гвардії України (майдан Захисників України, 3,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61001). РНОКПП/ЄДРПОУ: 08610502) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про стягнення коштів, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Ю. Романченко

09.03.26