Справа № 681/1767/25
Провадження 2/681/281/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року 
Полонський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючого – судді Горщара А.Г.
за участю секретаря судових засідань Салюк Т.М.
позивачки ОСОБА_1 , її представниці адвокатки Андрійчук І.В., відповідача ОСОБА_2 , його представника адвоката Іванова А.Б., відповідачки ОСОБА_3 , 
розглянувши в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення,-

встановив:

ОСОБА_1 через свою представницю – адвокатку Андрійчук І.В. звернулася до суду з позовом, в якому просила усунути перешкоди в користуванні житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення з нього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без надання іншого жилого приміщення.
Позов мотивовано такими обставинами. Позивачка є власницею вказаного вище будинку, в якому відповідачі проживають як внутрішньо переміщені особи з лютого 2024 року. У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з вимогою звільнити належне їй житло, оскільки вона має намір його продати. Проте така вимога відповідачами не виконана із мотивів необхідності часу для знайдення нового житла.
Правовими підставами для виселення відповідачів позивачка зазначає, зокрема, положення: ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд; ч.3 ст.116 ЖК України - особи які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення, а також принципи застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини відповідно до яких виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умови, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та право на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену п.2 ст. 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.
Крім цього ОСОБА_1 вважає, що відповідачі не є власниками чи співвласниками згаданого вище житлового будинку у якому вони не зареєстровані, а тому не мають законних підстав для проживання в ньому, відтак підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення.
Ухвалою судді від 22.01.2026 відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами позовного провадження та для відповідачів роз`яснено право протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали подати відзив на позовну заяву (а.с.36).
10.02.2026 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Іванова А.Б. надійшов відзив на позов, у якому зазначалось, що позовні вимоги не визнаються, ОСОБА_2 та члени його родини являються внутрішньо переміщеними особами, їхнє житло, що знаходилось у місті Вовчанськ знищено, проживання в будинку належному позивачці відбулось з її згоди, а не самоправно, як про це вказує ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для їх виселення.
В судовому засіданні позивачка заявлений позов підтримала, пояснила, що відповідачі з її згоди були поселені у належний для неї на праві власності будинок тимчасово, на період доти не продасть його. В листопаді 2024 вона письмово звернулась до ОСОБА_2 з вимогою звільнити житло, оскільки мала намір продати будинок, проте відповідачі добровільно до цього часу не виселяються, а тому звернулась до суду. Також ОСОБА_1 визнала, що за проживання відповідачів у її будинку вона по теперішній час отримує від держави компенсацію витрат за тимчасове розміщення (перебування) внутрішньо переміщених осіб.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов не визнали, пояснили, що вони проживали у власному будинку в м. Вовчанськ, який внаслідок військових дій знищено, а тому в лютому 2024 року на запрошення ОСОБА_1 разом із членами своєї сім`ї переїхали проживати в с. Новоселицю де з її ж згоди поселились у будинок АДРЕСА_1 . У квітні 2024 року позивачка повідомила для них щоб виселялись з будинку, або його у неї купили. Оскільки неможливо віднайти інше житло вони продовжують проживати в будинку позивачки, очікуючи отримати від держави кошти за знищене їхнє житло, за які буде можливість придбати собі будинок.
Відповідачі  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, подали заяву в якій позов не визнали та просили слухати справу без їхньої участі.
Заслухавши пояснення сторін їх представників, дослідивши письмові докази суд зазначає про таке.
Встановлено, що ОСОБА_7 є власницею житлового будинку  розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать дані інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.121).
За даними відповідей щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 мають статус внутрішньо переміщених осіб і їх фактична адреса місця проживання є  АДРЕСА_1 (а.с. 25-27,29, 149).
Відповідно до відповіді першого заступника міського голови Полонської міської ради № 2591 від 01.10.2025 власниця будинку ОСОБА_1 згідно до поданої нею заяви безоплатно прихистила у належному їй будинку, що в АДРЕСА_1 внутрішньо переміщених осіб, а саме: 
у період з 01.01.2023 по 31.08.2024 та 01.10.2024 по 31.12.2024  ОСОБА_4 ;
у період з 19.03.2024 по 31.08.2024 та з 01.10.2024 по 31.12.2024  ОСОБА_2 та  ОСОБА_5 на той самий період;
у період з 22.02.2023 по 3.08.2024 та з 01.10.2024 по 31.12.2024  ОСОБА_2 та  ОСОБА_3  (а.с. 93-94).
За даними довідок виданих головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області для ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_1 , він є членом сім`ї на яких розраховується виплата компенсації є-прихисток для ОСОБА_1 , в склад сім`ї входять ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та для ОСОБА_1 здійснювалась виплата компенсації у період січня-грудня 2025 року по 2250 грн. щомісяця (а.с.96). 
Сторонами визнається, що з лютого 2024 року відповідачі поселились зі згоди позивачки у вище згаданий житловий будинок без укладення в письмовій формі договору найму житла.
Як свідчать зазначені вище докази власник житлового будинку ОСОБА_1 безоплатно вселила у своє житло відповідачів, які мають статус внутрішньо переміщених осіб за соціальним проектом «Прихисток», мета якого розміщення осіб, які вимушені переїхати із зон бойових дій, та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.03.2022 № 333 (з послідуючими змінами) якою затвердженого "Порядок компенсації витрат за тимчасове розміщення (перебування) внутрішньо переміщених осіб"(далі Порядок) позивачка отримує відповідну грошову компенсацію по 450 грн. на кожну особу щомісяця. 
На думку суду до правовідносин, які виникли між сторонами слід застосовувати норми, які регулюють договір найму житла (глава 59 ЦК України та розділ ІІІ глави 6 ЖК України), за винятком умови щодо здійснення наймодавцю плати за користування наймачами жилим приміщенням і за комунальні послуги, так як таку плату власник житла отримує від держави у виді компенсації витрат за тимчасове розміщення (перебування) внутрішньо переміщених осіб на умовах визначених вище зазначеним Порядком .
Відповідно до ч.1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Договір найму житла укладається у письмовій формі (ч.1 ст.811 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років.
За положеннями частин 2,3 ст. 825 ЦК України договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі:
1) невнесення наймачем плати за найм житла за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази;
2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає.
За рішенням суду наймачеві може бути наданий строк не більше одного року для відновлення житла.
Якщо протягом строку, визначеного судом, наймач не усуне допущених порушень, суд за повторним позовом наймодавця постановляє рішення про розірвання договору найму житла. На прохання наймача суд може відстрочити виконання рішення не більше ніж на один рік.
Договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім`ї.
Відповідно до ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.
Згідно з ст. 168 цього ж Кодексу укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем.
Дострокове розірвання договору найму жилого приміщення з ініціативи наймодавця можливе лише за згодою наймача.
Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім`ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.
Договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги.
За приписами ст.169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Аналізуючи вище наведені норми права суд приходить до висновку позивачка та відповідачі уклали між собою в усній формі договір найму належного ОСОБА_1 житлового будинку, який за вимогами ч.1 ст.811 ЦК України, а також ч.2 ст.158 ЖК України повинен вчинятись у письмовій формі. 
Відповідно до ч.1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Норми ЦК України та ЖК України не містять вказівки, що в разі недотримання письмової форми договору найма житла такий правочин є недійсним, а отже, в даному випадку укладений між сторонами в усній формі договір найму житла не можна вважати, що він недійсний.
Як слідує із пояснень позивачки та відповідачів, а також наявних у справі письмових доказів строк дії договору ними конкретно не визначався, на підтвердження чого свідчить факт, що ОСОБА_1 до теперішнього часу продовжує отримувати від держави компенсацію витрат за розміщення у своєму будинку відповідачів як внутрішньо переміщених осіб. 
Таким чином суд вважає, що даний договір найму житла між сторонами укладено на невизначений строк, а відтак підлягають застосуванню правила встановлені у ч.1 ст. 821 ЦК України про те, що у такому випадку договір вважається укладеним на п`ять років, початок строку якого має обчислюватись з лютого 2024 року (час вселення відповідачів у житло) та закінчуватись в лютому 2029 року.
За положеннями ч.3 ст. 825 ЦК України та ч.3 ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім`ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.
Як вбачається із змісту позову та пояснень ОСОБА_7 вона бажає виселити відповідачів із належного їй житлового будинку, оскільки вона має намір його продати.
Проте нормами ЦК України та ЖК України не передбачено такої підстави для розірвання за вимогою наймодавця договору найму житла та виселення із нього наймачів.
Тому суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог заявлених ОСОБА_7 .
Керуючись наведеним та ст.ст.13, 81, 141, 263-265, ч.1 ст.268, ст.ст.273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -
ухвалив:

У задоволенні позову  ОСОБА_1 - відмовити.
Рішення набирає законної сили після тридцяти днів з дня його проголошення, якщо на нього не буде подано апеляційну скаргу учасниками справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачка: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;
Відповідачі: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя            А.Г. Горщар