ПОДІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 505/1644/25
Провадження № 2/505/1380/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року місто Подільськ

Подільський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Дзюбинського А.О.,
за участю:
секретаря судового засідання Антонюк А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Подільськ Подільського міськрайонного суду Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Зміст позовної заяви
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. 
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.11.2021 між ним та відповідачем було укладено договір позики № 3837, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 5 000 грн на умовах строковості, зворотності та платності, з урахуванням плати за оформлення договору загальний розмір зобов`язання склав 5 425 грн. 
Позика була перерахована на банківський рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням, а строк користування коштами встановлено тривалістю 30 календарних місяців з моменту їх зарахування. Договором передбачено нарахування процентів у розмірі 0,23 % від суми позики за кожен день користування, а також комісії за управління позикою у розмірі 0,1 % від суми позики, починаючи з сьомого місяця користування. 
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, тоді як відповідач належним чином не виконувала обов`язок щодо повернення позики та сплати передбачених договором платежів і за весь період дії договору жодних платежів не здійснила. 
У зв`язку з порушенням умов договору станом на 01.04.2025 за відповідачем утворилась заборгованість у загальному розмірі 26 427,58 грн, яка складається з 5 425 грн заборгованості за основною сумою позики, 15 325,44 грн - заборгованості за процентами та 5 677,14 грн - заборгованості за комісією. 
Позивач вказує, що вживав заходів досудового врегулювання спору та направляв відповідачу письмову вимогу про погашення заборгованості, однак така вимога виконана не була, а заборгованість не погашена. 
Посилаючись на норми цивільного законодавства, що регулюють виконання зобов`язань та правові наслідки їх порушення, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 26 427,58 грн, а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн. 
Відповідачем заяви по суті справи не надано.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі.
У визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені.
Представник позивача у позовній заяві просив проводити судове засідання за його відсутності, проти ухвалення заочного судового рішення не заперечував.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення.
При цьому, суд бере до уваги позицію Верховного Суду, сформульовану у Постанові КЦС ВС від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони чи їх представники, інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
У ситуації, що розглядається, суд дійшов висновку, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого рішення у справі не відкладаючи її розгляду.
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Ухвалою суду від 19.03.2026 постановлено провести заочний розгляд цивільної справи на підставі наявних у ній доказів.
Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись.
Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Судом встановлено, що 05.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 3837, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 5 000 грн на споживчі цілі на строк 12 місяців.
Згідно з п. 3.3 договору, загальний розмір кредиту склав 5425,00 грн, з урахуванням плати за оформлення договору позики у розмірі 8,5% від суми позики.
Відповідно до п. 1.2, 2.1 договору, позика надається шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України на поточний рахунок (платіжну карту), відкритий на ім`я Позичальника. Позивач виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти, що підтверджується копією платіжного доручення № 36 від 05.11.2021, банк платника АБ «Укргазбанк», призначення платежу «СС/21/19399 від 07.06.2021; надання кредитних коштів за договором без ПДВ».
Пунктом 3.1 Договору визначено строк кредитування, який становить 12 календарних місяців з моменту зарахування суми позики на рахунок Позичальника.
Згідно з пунктами 3.6-3.9 Договору, плата за користування кредитом складається з фіксованого проценту у розмірі 0,23% від загальної суми позики за кожен календарний день користування, комісії за управління (обслуговування) позикою у розмірі 0,1% від загальної суми позики за кожен календарний день, нарахування якої починається з 7-го місяця користування позикою. Відповідно до п. 5.1 Договору, погашення кредиту повинно здійснюватися щомісячними платежами згідно з графіком платежів.
Відповідач належним чином зобов`язання не виконав, за весь період дії договору платежів на погашення заборгованості не здійснював.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, станом на 01.04.2025 у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 26 427,58 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 5425,00 грн, заборгованості за відсотками - 15 325,44 грн, заборгованості за комісією - 5677,14 грн. Розрахунок не містить відомостей щодо помісячного чи поденного нарахування.
На момент розгляду справи судом будь-яких доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок або підтверджували погашення заборгованості, відповідачем не надано.
Відповідно до розрахунку суми процентів, які відповідно до умов договору зобов`язувався сплатити відповідач за період з 05.11.2021 до 05.11.2022 (366 днів), зважаючи на відсутність внесення коштів відповідачем на виконання умов договору, з врахуванням обставини нарахуванням процентів на суму кредитних коштів, які отримав відповідач 5 000 грн, та врахуванням п. 3.6. договору, відповідно до якого сторони дійшли згоди, що плата за користування позикою за договором складається з фіксованого проценту від загальної суми позики за кожен місяць користування позикою, що встановлюється на календарний рік із розрахунку 30 днів у місяці та 360 днів у році, складають 4 140 грн (5 000 х 0,0023 х 360).
Пунктом 3.3. договору передбачено плату (комісію) за видачу кредиту складає 8,5 % від суми кредиту, що за розрахунком суду складає 425 грн.
Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» та відповідачем ОСОБА_1 є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням, сплатою процентів та інших платежів за користування ними (кредитні правовідносини).
Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з вимогами ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання, у другу чергу сплачуються проценти і неустойка, у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Щодо нарахування комісії за кредитним договором
Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 16.11.2016, справа № 6-1746цс16, та в постанові від 04.06.2018, справа № 758/8481/15-ц, з посиланням на пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а відповідні умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06.11.2017 у справі № 6-2071цс16.
Згідно позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.11.2017, висловленої під час розгляду справи № 6-2071цс16, обслуговування кредиту не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».
Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.
Оцінюючи подані позивачем докази у їх сукупності, суд виходить із того, що позичальник зобов`язаний повернути отримані кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними, відповідно до розрахунку здійсненого судом, та сплатити разову комісію за видачу кредитних коштів.
Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, вважає, що позивачем доведено факт невиконання відповідачкою зобов`язань за Договором позики, що дало підставу виникненню заборгованості, проте лише у тій частині позовних вимог, яка відповідає фактичним розмірам встановленої заборгованості.
Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем укладено кредитний договір № 3837, за яким позика надана в розмірі 5 000 грн (що підтверджується платіжним дорученням), а відповідач зобов`язалася повернути отримані кошти та сплатити відсотки і комісійні платежі відповідно до умов договору.
Відповідачка неналежно виконала ці зобов`язання - жодних платежів на користь позивача за весь строк дії договору не здійснила. Належними і допустимими доказами вважаються копія договору позики, копія платіжного доручення про зарахування позики на рахунок відповідача та розрахунок заборгованості, надані позивачем.
Відповідач жодних доказів сплати боргу чи оскарження пред`явленого розрахунку не надала.
Щодо стягнення суми основного боргу та плати за оформлення договору, суд зазначає, що факт отримання відповідачкою грошових коштів у сумі 5 000 грн підтверджено платіжним дорученням № 36 від 05.11.2021. Умовами п. 3.3 Договору передбачено плату за оформлення договору (комісію) у розмірі 8,5% від суми позики, що становить 425 грн. Вказана комісія є разовим платежем за послугу, що надана при укладенні договору, а тому вимога про її стягнення в сукупності з тілом кредиту у розмірі 5 425 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Щодо нарахування процентів, суд вважає правомірною вимогу про стягнення їх у межах одного календарного року (360 днів), виходячи з принципів справедливості та розумності, оскільки позивачем не надано детального помісячного розрахунку, який би відображав динаміку нарахування боргу за весь період. Відповідно до п. 3.6 Договору, сторони погодили фіксований процент у розмірі 0,23% за день. Таким чином, розмір процентів за 360 днів користування позикою складає 4 140 грн (5 000 грн ? 0,23% ? 360 днів). В іншій частині вимог про стягнення процентів слід відмовити за необґрунтованістю.
Стосовно вимоги про стягнення комісії за управління (обслуговування) позикою у розмірі 5 677,14 грн, нарахування якої передбачено договором з 7-го місяця користування, суд зазначає наступне. Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, встановлення щомісячної комісії за послуги, які банк або фінансова установа здійснює на власну користь (супроводження кредиту, облік заборгованості), є незаконним, оскільки такі дії не є окремою послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Обслуговування кредиту є обов`язком кредитора за договором, а не додатковою послугою для споживача. Відтак, умови договору щодо нарахування щомісячної комісії за управління позикою є нікчемними, а вимоги в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню.
Мотиви відхилення доводів позивача щодо стягнення процентів у заявленому розмірі
Оцінюючи обґрунтованість заявленої до стягнення суми процентів у розмірі 15 325,44 грн, суд зазначає, що позивачем на підтвердження вказаного розміру надано лише довідку про заборгованість, яка є витягом з облікових записів кредитора та містить виключно підсумкові суми без відображення алгоритму їх нарахування, при цьому в матеріалах справи відсутній належним чином оформлений деталізований розрахунок із помісячним або поденним розподілом, що робить заявлену суму математично непідтвердженою, позбавляє суд можливості встановити конкретну базу нарахування та перевірити точність обчислень на відповідність фактичним обставинам справи, умовам договору та вимогам чинного законодавства, а тому, зважаючи на недоведеність позивачем розрахунку у цій частині, суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає за можливе стягнути проценти лише за період 360 днів із процентною денною ставкою 0,23 % - 4 140 грн.
Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши надані докази, а також проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт надання відповідачу кредиту та часткове нарахування процентів, проте не доведено обґрунтованість нарахування процентів поза розмірами межами річного строку та наявність підстав для стягнення щомісячної комісії за управління позикою.
Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» підлягають задоволенню частково - у частині стягнення заборгованості за основною сумою позики 5 000 грн та разовою комісією 425 грн, що разом складає 5 425 грн, та нарахованих процентів у сумі 4 140 грн, усього 9 565 грн.
У задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості за процентами в частині у сумі 11 185,44 грн та комісії за управління позикою у сумі 5 677,14 грн слід відмовити.
Розподіл судових витрат у справі
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Стягнення судового збору
При поданні позовної заяви до суду ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 444 від 19.05.2025, банк платника АТ «ПУМБ».
Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог в сумі 876,75 грн (2 422,40 грн х (9 565 грн / 26 427,58 грн)).
Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 11, 202, 207, 526, 534, 610, 612, 626, 638, 1048, 1054 ЦК України, п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію», суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» заборгованість за договором позики № 3837 05.11.2021 у сумі 9 565 (дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 00 копійок, в тому числі заборгованість за основним зобов`язанням 5 000 грн, комісією - 425 грн, процентами - 4 140 грн.
Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» судові витрати у сумі 876 (вісімсот сімдесят шість) гривень 75 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 19.03.2026.

Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум», ідентифікаційний код юридичної особи 42024152, місцезнаходження: м. Київ, Вознесенський узвіз, буд. 23-А, нежитлове приміщення № 35А, тел. +380674049754
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 

Суддя
Подільського міськрайонного суду
Одеської області        Андрій ДЗЮБИНСЬКИЙ