ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2345/25  Номер провадження 22-ц/814/1547/26	Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді – доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі Коротун І. В.

розглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 

на заочне рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2025 року, ухвалене суддею Олефір А. О., повний текст рішення складено – дата не вказана

у справі за Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

31.07.2025 ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором №4896110 від 02.10.2021 у розмірі 64 340 грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 16 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір № 4896110. Відповідно до п. 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000,00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 2 640 грн, які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до Розділу 2, сторонами узгоджені умови щодо сплати за кредитом, пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту, тощо. Договір передбачає, що позичальник може збільшити строк кредитування, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. 13.01.2022 було укладено договір №13-01/2022-79 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4896110. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4896110. Станом на день формування позовної заяви заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №4896110 від 02.10.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 64 340,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 10 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 53 640,00 грн; заборгованість за комісіями - 700,00 грн.

Заочним рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2025 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду доказів того, що договір про споживчий кредит №4896110 від 02.10.2021, підписано відповідачем ОСОБА_1 , а отже не доведено, що договір, право за яким було відступлено позивачу був укладений між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . Приймаючи до уваги викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає.

В апеляційній скарзі ТОВ «Коллект Центр», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 02.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №4896110 від 02.10.2021. У даному випадку для підписання договору про споживчий кредит №4896110 від 02.10.2021 позичальником ОСОБА_1 було використано одноразовий ідентифікатор L57879, який відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» є аналогом власноручного підпису та підтверджує волевиявлення особи на укладення відповідного договору в електронній формі. Цей факт зафіксований у преамбулі договору наступним чином: «Підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором L57879. Час: 02.10.2021 14:03.». Зауважують, що електронний документ договір, який був долучений до позовної заяви та наданий під час витребуванням судом оригіналу, містить відповідну позначку у верхньому лівому куті першої сторінки, де вказано, що ОСОБА_1 підписав договір з усіма додатками одноразовим ідентифікатором, який відображається, як «L57879. Час: 02.10.2021 14:03». Специфіка електронних документів ТОВ «Мілоан» полягає у застосуванні електронного підпису у прихованій формі, який накладається з використанням спеціалізованого програмного забезпечення та відображається виключно під час відкриття електронного документа у відповідному програмному середовищі (зокрема, Adobe Acrobat). При цьому під час друку електронного договору такий електронний підпис може не відображатися на паперовому носії, що не свідчить про його відсутність або недійсність у електронному вигляді. З огляду на викладене, паперова копія електронного документа є лише матеріальним відтворенням його змісту та не може ототожнюватися з оригіналом електронного документа, а відсутність або невідображення електронного підпису на такій копії не спростовує факту належного створення, підписання та існування електронного документа в електронній формі. Відповідно, оцінка судом першої інстанції дійсності електронного договору виключно з огляду на зовнішній вигляд його паперової копії суперечить положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та свідчить про неправильне застосування норм матеріального права. Оскаржуване рішення ґрунтується виключно на висновку суду першої інстанції про відсутність доказів підписання відповідачем договору про споживчий кредит №4896110 від 02.10.2021 електронним підписом одноразовим ідентифікатором та, як наслідок, про неукладеність відповідного договору. Суд першої інстанції фактично поставив дійсність електронного договору у залежність від способу його візуального відображення, ототожнивши відсутність відображення електронного підпису у паперовій копії або при поверхневому перегляді електронного документа з відсутністю підпису як юридичного факту. Водночас такий підхід не відповідає правовій природі електронного правочину та положенням чинного законодавства. Крім того, судом першої інстанції не було враховано положення Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» щодо правового статусу електронного документа. Зокрема, у разі зберігання електронного документа на кількох електронних носіях кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа, а матеріальний носій не визначає, ані юридичної сили документа, ані факту його підписання. Отже, відсутність або невідображення електронного підпису на паперовому відтворенні електронного договору чи у певному візуальному режимі не може бути належною та достатньою підставою для висновку про неукладеність договору, право вимоги за яким було відступлено позивачу. Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність укладеного договору між первісним кредитором та відповідачем, що стало наслідком неправильного застосування норм матеріального права та призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову. При цьому позивачем наведено та підтверджено, що у договорі зафіксовано факт підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором L57879 із зазначенням дати та часу підписання, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду щодо дійсності електронних договорів у сфері споживчого кредитування. Надані позивачем пояснення щодо технічних особливостей відображення електронного підпису в електронному договорі судом першої інстанції належним чином не оцінені, що призвело до помилкового висновку про відсутність підпису та неукладеність договору. Отже, висновок суду першої інстанції про неукладеність договору є наслідком неповного з`ясування обставин, неправильної правової кваліфікації та неналежної оцінки електронних доказів, а тому рішення не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, визначеним ст. 263 ЦПК України, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті спору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 02.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №4896110. Відповідно до п. 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000,00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 2 640 грн, які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 25-29).

13.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №13-01/2022-79, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4896110 (а.с. 11-20, 23-24,30-31).

10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4896110 (а.с. 32-49).

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що право вимоги за договором про споживчий кредит №4896110 перейшло до ТОВ «Коллект Центр» на підставі договорів факторингу та відступлення прав вимоги.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що договір про споживчий кредит №4896110 сторони домовилися укласти в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства п.6.1. договору.

Як вбачається з копії договору про споживчий кредит №4896110, у ньому відсутня відмітка про підписання його відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Ухвалою суду від 28.10.2025, приймаючи до уваги те, що представником позивача до позовної заяви додано копію договору про споживчий кредит №4896110 від 02.10.2021, у якому відсутній електронний підпис ОСОБА_1 , у зв`язку з чим суд мав сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав щодо доказів, судом витребувано у позивача оригінал договору про споживчий кредит №4896110 від 02.10.2021 укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 (а.с. 99).

На виконання ухвали суду, 05.11.2025 позивачем надано DVD – R диск з оригіналом договору (а.с. 109-115).

При дослідженні оригіналу договору на DVD – R диску, судом першої інстанції встановлено, що у ньому також відсутній електронний підпис одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 , який має бути у вигляді алфавітно-цифрової послідовності.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованості за договором №4896110 від 02.10.2021 у розмірі 64 340 грн.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку колегія суддів вважає, що, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку відмову у задоволені позовних вимог.

Згідно ч.1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №4896110 від 02.10.2021, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зареєстрований для цієї мети в його особистому кабінеті (а.с. 25-29).

Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, які були надіслані ОСОБА_1 .

Так, згідно матеріалів справи встановлено, що договір про споживчий кредит №4896110 від 02.10.2021 підписано відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатораL57879 з дотриманням ч.ч. 6,8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 72).

Відповідно до п.п. 1.2. п.1. договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000 грн.

Відповідно до п.п. 1.3. п.1. договору, кредит надається строком на 30 днів з 02.10.2021.
Відповідно до п.п. 1.4. п.1. договору, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 01.11.2021.

Таким чином, кредитним договором визначено строк його дії до 01.11.2021.

Відповідно до п.п. 1.5. п.1. договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 3 340 грн в грошовому виразі та 3,232% річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1.-1.5.2. договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 13 340 грн. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримує кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та, що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в а.1.4. договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовдення позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань.

Відповідно до п.п. 1.5.1. п.1. договору, комісія за надання кредиту 700 грн, яка нараховується за ставкою 7,00% від суми кредиту одноразово.

Відповідно до п.п. 1.5.2. п.1. договору, проценти за користування кредитом 2 640 грн, які нараховуються за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до п.п. 1.6. п.1. договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п.п. 1.7. п.1. договору, тип процентної ставки за цим договором фіксована.

При цьому, колегія суддів вважає, що пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), що розміщена у вільному доступі на Веб-сайті (https://miloan.ua), є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначає порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання:
1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;
2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом;
3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що договір між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 про споживчий кредит №4896110 від 02.10.2021 є укладеним в електронній формі. При цьому, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

При цьому, колегія суддів враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19; від 16.12.2020 у справі №561/77/19.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи підтверджується, що між сторонами укладено кредитний договір, відповідач ознайомилася і погодилася з умовами договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору.

На підтвердження перерахування ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 10 000 грн за договором про споживчий кредит №4896110 від 02.10.2021 позивачем надано довідку ТОВ «ФК «Елаєнс» від 11.07.2025, згідно якої деталі операції: номер в системі FONDY: 450654571. Номер операції: 96aa9c65-7d17-4f92-9857-be7284dc6fd3_637687802129490893. Призначення платежу: кошти згідно договору 4896110. Сума платежу: 10 000 грн. Валюта платежу: UAN. Платіжний метод: карта MASTERCARD. Статус платежу: approved. Номер карти: НОМЕР_1 . Банк картки отримувача: Monobanr (а.с. 73), яка є належним та допустим доказом отримання відповідачем кредитних коштів, що судом першої інстанції не було взято до уваги.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 свої обов`язки за договором про споживчий кредит №4896110 від 02.10.2021 не виконав, допустив заборгованість за кредитом, яка згідно наданого позивачем розрахунку становить 64 340 грн, із них: 10 000 грн – заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 53 640 грн – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 700 грн – заборгованість за комісіями (а.с. 10).

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 був належним чином ознайомлений та погодився з умовами надання кредиту, на підставі чого 02.10.2021 між сторонами укладено договір про споживчий кредит №4896110, в якому відображені умови надання кредиту, останній з відповідним договором погодився, про що свідчить його електронний підпис.

На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не звертався до ТОВ «Мілоан» із заявою про надання роз`яснень умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився з усіма умовами такого договору.

З врахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_1 , отримавши від ТОВ «Мілоан», правонаступником якого є ТОВ «Коллект Центр», кредитні кошти у добровільному порядку та у встановлені договором строки, їх не повернув, відсотки у встановленому договором розмірі не сплатив, ним не надано суду доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, а також відсотків, тому позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у визначеному позивачем розмірі, а саме у розмірі 64 340 грн, із них: 10 000 грн – заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 53 640 грн – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 700 грн – заборгованість за комісіями.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, що у відповідності до ч. 4 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з матеріалів справи, позивач ТОВ «Коллект Центр» при зверненні до суду першої інстанції з позовом сплатило 2 422,40 грн судового збору (а.с. 77), до суду апеляційної інстанції – 3 633,60 грн (а.с. 136), а всього 6 056,00 грн.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Коллект Центр» підлягає стягненню судовий збір всього у розмірі 6 056 грн. 

Крім того, ТОВ «Коллект Центр» у позовній заяві та апеляційній скарзі просило суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу всього у розмірі 28 000 грн.

Відповідно до ч.1. п.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.1,2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правової допомоги, позивачем надано: копію договору про надання правничої допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 (а.с. 58-60); копію заявки на надання юридичної допомоги №215 від 02.06.2025 (а.с. 63); копію витягу з акту №11 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025 (а.с. 64).

Колегія суддів апеляційного суду, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні у матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14.11.2018 у справі №753/15687/15.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 28 000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на корить ТОВ «Коллект Центр» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанціях у розмірі 3 000 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 

Згідно п. 4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права. 

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 4, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» – задовольнити.

Заочне рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2025 року– скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит №4896110 від 02.10.2021 у розмірі 64 340 грн, із них: 10 000 грн – заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 53 640 грн – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 700 грн – заборгованість за комісіями; судовий збір у розмірі 6 056 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 березня 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов