Справа № 463/7443/23
Провадження № 1-кп/463/116/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
обвинувачених - ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 62023140110000006 від 10.01.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого на посаді оперуповноваженого СРЗПВ ВКП Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області, раніше не судженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.365 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого на посаді слідчого СВ Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області, раніше не судженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.365 КК України,

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним

ОСОБА_5 відповідно до наказу начальника Головного управління національної поліції у Львівській області № 234 о/с від 12.07.2021 року, призначений на посаду оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області.
ОСОБА_6 відповідно до наказу начальника Головного управління національної поліції у Львівській області № 228 о/с від 05.07.2021 року, призначений на посаду слідчого відділення розслідувань злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області.
Так, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 маючи спеціальне звання «старший лейтенант поліції» та «лейтенант поліції» відповідно, здійснюючи функції представника влади, згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ч.3 ст.18 КК України, примітки 1 до ст.364 КК України, маючи статус службової особи правоохоронного органу, та в силу вимог ст.ст.3, 7, 18, Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року, маючи обов`язки неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, поважати і не порушувати права і свободи людини, а згідно вимог ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» володіючи повноваженнями здійснювати превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень, вживати заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень, припиняти виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення, вживати заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок вчинення кримінального, адміністративного правопорушення та на підставі положень Розділу 5 Закону, будучи наділеними правом на застосування поліцейських превентивних заходів та заходів примусу, 22.12.2022 року перебуваючи на службі та при виконанні службових обов`язків, діючи у групі з іншими невстановленими особами, умисно перевищили свої службові повноваження, тобто вчинили дії, які явно виходять за межі наданих їм прав та повноважень, що супроводжувалось насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, вчинених у групі осіб, без попередньої змови між собою, за наступних обставин.
Так, оперуповноважений Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 разом із слідчим СВ Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 22.12.2022 року приблизно о 15 год. 00 хв. на автомобілі марки «VOLKSWAGEN PASSAT B6» р.н. НОМЕР_1 , прибули на територію Винниківського лісопарку у м.Львові, що між вулицями Медової Печери та Миколи Голубця (вхід на територію лісопарку від закладу дошкільної освіти ясла-садок № 102 за адресою: м.Львів, вул.Медової Печери,13) з метою вивчення ділянки вказаного лісопарку для виявлення місць можливого проведення слідчих (розшукових) дій в рамках досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.
Перебуваючи на території Винниківського лісопарку, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у період часу з 15 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв., точний час досудовим розслідуванням не встановлено, побачили ОСОБА_7 , який прогулювався парком та тримав у руках власний мобільний телефон марки «iPhone SE». Не здійснюючи при зазначених обставинах діяльності по охороні прав і свобод людини, запобіганню загрозам публічній безпеці і порядку, чи припиненню їх порушення, не володіючи будь якими, а тим більше достатніми підставами вважати, що ОСОБА_7 вчинив, вчиняє чи планує вчинити правопорушення, тобто явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, підійшовши до ОСОБА_7 , запитали в останнього, що він робить у парку. При цьому, порушуючи вимоги положення ч.3 ст.18, ч.2 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», при зверненні до ОСОБА_7 поліцейські не назвали своє прізвище, посаду та спеціальне звання та не довели до відома ОСОБА_7 причини застосування до нього превентивних заходів, а також не проінформували його про нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.
Під час спілкування з ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, перевищуючи надані йому службові повноваження, як працівнику Національної поліції України, ОСОБА_5 раптово та без попередження застосував фізичну силу до ОСОБА_7 , а саме намагався вирвати з рук останнього його мобільний телефон марки «iPhone SE», однак, ОСОБА_7 не відпустив свій телефон з рук. Обурившись такою поведінкою ОСОБА_7 та діючи на ґрунті раптового виниклого неприязного ставлення до ОСОБА_7 , продовжуючи дії, що явно виходили за межі наданих їм прав та повноважень, ОСОБА_5 діючи в групі без попередньої змови між собою з ОСОБА_6 , всупереч покладених на них обов`язків та завдань, спрямованих на забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, в порушення гарантованих Конституцією України та законами України прав людини і громадянина України, продовжуючи порушувати вимоги ст.ст.29, 42, 43 Закону України «Про Національну поліцію», достовірно знаючи про відсутність правових підстав для здійснення заходів, що обмежують права та свободи потерпілого, умисно, перевищуючи свої службові повноваження, безпідставно застосували до ОСОБА_7 , який жодним чином опору працівникам поліції не чинив та будь яких незаконних дій не вчиняв, поліцейські заходи, а саме ОСОБА_5 здійснив удушливий захват правою рукою навколо шиї ОСОБА_7 , чим обмежив можливість останнього рухатися, після чого продовжуючи вчинення злочину, наніс один удар коліном лівої ноги та один удар кулаком лівої руки в ділянку обличчя ОСОБА_7 . В цей же час, коли ОСОБА_5 продовжував тримати ОСОБА_7 правою рукою навколо його шиї, ОСОБА_6 , розуміючи, що ОСОБА_5 вчиняє кримінальне правопорушення, не зупинив його протиправні дії, а навпаки, усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, без попередньої змови з ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, перевищуючи надані йому службові повноваження, як працівнику Національної поліції України, наніс кулаками обох рук декілька ударів в ділянку грудної клітки ОСОБА_7 з лівої і правої сторони, а також, продовжуючи свою злочинну діяльність, наніс один удар правою ногою по гомілці правої ноги потерпілого.
Продовжуючи кримінальне правопорушення, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не реагуючи на крики потерпілого про допомогу, перебуваючи там же, діючи групою осіб без попередньої змови між собою, з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, умисно вчинячи дії, які явно виходять за межі наданих їм як працівникам поліції повноважень, поваливши ОСОБА_7 на землю, продовжували наносити йому удари по різних частинах тіла. Потерпілий у свою чергу активних дій відносно працівників поліції, що перебували на місці події не вчиняв, однак, намагався підвестися та втекти від нападників, та вчиняючи відчайдушні спроби впав у рів, що поруч зі стежкою, де йому працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продовжували наносити тілесні ушкодження.
Внаслідок незаконних насильницьких дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо безпідставного застосування фізичної сили до ОСОБА_7 , які явно виходили за межі наданих працівникам поліції прав і повноважень, потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, а саме: «забій повіки і біляочної області; множинні забої м`яких тканин обличчя і волосистої частини голови; забій грудної клітки справа; забій області тазостегнового суглоба; забій м`яких тканин середньої третини правої гомілки, лівого плечового суглоба; забій ділянки тазу зліва; гематома середньої третини лівої гомілки; гематоми в ділянці середньої третини лівої гомілки; підшкірні гематоми обох тім`яних ділянок, параорбітально, які відносяться до легкого ступеня тяжкості.
Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.28 ч.2 ст.365 КК України.
Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (відповідно до постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).

Позиція сторони обвинувачення

Позиція сторони обвинувачення, яка відображена в обвинувальному акті та в обвинувальній промові, полягала у твердженні про вчинення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.365 КК України, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, які супроводжувалися насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями за відсутності ознак катування, що вчинене групою осіб без попередньої змови між собою.
Під час судового розгляду прокурор вважав, що стороною обвинувачення надано суду достатні та допустимі докази щодо доведення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України, та формування у суду внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, та оцінці кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, згідно зі ст.94 КПК України.
Прокурор зазначає, що винуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні є повністю доведеною та підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, які суд сприймав безпосередньо, показаннями потерпілого та свідків.
В судових дебатах прокурор зазначив, що беручи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, інші встановлені відомості про обвинувачених, просив суд визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.365 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки; на підставі ст.54 КК України позбавити спеціального звання «старший лейтенант поліції». Крім того, просив суд визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.365 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки; на підставі ст.54 КК України позбавити спеціального звання «лейтенант поліції». Цивільний позов потерпілого задовольнити в обсязі, доведеному в судовому засіданні.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_5 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.28 ч.2 ст.365 КК України не визнав. В дебатах та останньому слові просив суд його виправдати, посилаючись на те, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів на підтвердження його вини, зазначив, що діяв виключно в межах наданих йому законом повноважень.
Суду показав, що 22.12.2022 року він разом із слідчим ОСОБА_6 поїхали до Винниківського лісопарку з метою проведення заходів для виявлення та запобігання вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів. ОСОБА_6 був задіяний як слідчий з метою проведення НСРД. Обстежуючи лісопарк, їм назустріч йшла невідома особа, яка щось викрикувала та поводила себе підозріло. Підійшовши до нього, вони представилися працівниками поліції, пред`явили йому службові посвідчення та попросили надати документи, що посвідчують його особу. Потерпілий документи не пред`явив, щось видаляв у телефоні, після чого почав втікати. Ними було прийнято рішення про адміністративне затримання потерпілого. Наздогнавши його, останній пручався, вкусив його за руку, намагався вирватися, внаслідок чого вони разом впали у рів та потерпілий втратив свідомість. Після цього, він з ОСОБА_8 витягнули потерпілого з рову та поклали його біля дерева. Потерпілий був без свідомості. В подальшому, вони викликали швидку медичну допомогу, до приїзду якої вони спостерігали за його станом здоров`я та надавали домедичну допомогу. Через деякий час прибула бригада швидкої медичної допомоги, поміряли потерпілому пульс, вкололи якись препарат та повезли в лікарню. Він з ОСОБА_8 також поїхали в лікарню своїм автомобілем. У лікарні потерпілий прийшов до тями, після чого він викликав слідчо-оперативну групу. Додатково зазначив, що жодних тілесних ушкоджень потерпілому він не спричинив, протокол затримання не складався, жодних заборонених речей у потерпілого не було виявлено. Крім того, він не звертався за медичною допомогою щодо спричинення потерпілим йому тілесних ушкоджень, рапорт з цього приводу також не писав. У задоволенні цивільного позову просить відмовити.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_6 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.28 ч.2 ст.365 КК України не визнав. В дебатах та останньому слові просив суд його виправдати, посилаючись на те, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів на підтвердження його вини, зазначив, що діяв виключно в межах наданих йому законом повноважень.
Суду показав, що він, працюючи на посаді слідчого, в основному проводив досудове розслідування у кримінальних провадженнях, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів. В межах кримінального провадження за № 12022141360000231 ним проводилися слідчі дії, в тому числі планувалося у майбутньому проведення НСРД щодо встановлення осіб причетних до вчинення кримінального правопорушення. 22.12.2022 року близько 14 год. 00 хв. він разом з оперуповноваженим ОСОБА_9 поїхали до Винниківського лісопарку для відпрацювання території. ОСОБА_10 повідомив, що з ними будуть ще інші працівники поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Приїхавши на місце, вони розділилися на дві групи. Він з ОСОБА_9 заїхали зі сторони вул.Медової Печери. Зайшовши у парк, вони почули голос людини, їм назустріч йшов потерпілий. Вони зблизилися, представилися працівниками поліції, пред`явили службові посвідчення. Під час спілкування з потерпілим, попросили пред`явити документи, що посвідчують його особу, запитали чи є у нього заборонені предмети. Потерпілий нічого не відповів, документи не пред`явив та почав щось видаляти з телефону. При цьому, відштовхнув ОСОБА_13 та почав втікати. Ними було прийнято рішення про адміністративне затримання потерпілого. ОСОБА_10 намагався звести руки потерпілого за спину, однак, останній пручався та активно чинив опір. В цей час він намагався допомогти ОСОБА_14 певний момент потерпілий вирвався і впав у рів. Щоб витягнути його з рову, він подзвонив ОСОБА_15 та попросив допомоги. В подальшому, вчотирьох вони витягнули потерпілого, який був без свідомості, поклали його на землю біля дерева та викликали швидку медичну допомогу. Через деякий час приїхала бригада швидкої медичної допомоги, яка надала потерпілому медичну допомогу та повезли його в лікарню. Він також з ОСОБА_9 поїхали на своєму автомобілі в лікарню. Додатково зазначив, що жодних тілесних ушкоджень потерпілому він не спричинив, протокол затримання не складався, жодних заборонених речей у потерпілого не було виявлено. Просить у задоволенні цивільного позову відмовити.

Правова позиція сторони захисту відображена у захисній промові, усних показаннях обвинувачених та виступах під час судових дебатів.
Всі свідки, які допитані в судовому засіданні, надали пояснення на захист обвинувачених, з матеріалів кримінального провадження, а також стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.365 КК України.
Позиція сторони захисту полягала у твердженнях про невинуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з огляду на те, що докази сторони обвинувачення взагалі не підтверджують обставини, про які зазначено в обвинувальному акті.
В судових дебатах сторона захисту просила визнати невинними ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.365 КК України, та виправдати обвинувачених у зв`язку з тим, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.365 КК України.
Захисник обвинувачених також зазначив, що будь яких доказів вини обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прокурором не надано, свідки, які були допитані у судовому засіданні також жодним чином це не підтвердили. Обвинувачення будується тільки на свідченнях потерпілого ОСОБА_7 , які є неправдивими та суперечливими, він постійно плутається у своїх показах.
За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Захисник ОСОБА_4 звернув увагу суду на той факт, що вина ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не доведена поза розумним сумнівом, а версія щодо вчинення кримінального правопорушення не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи, викладені в обвинувальному акті обставини та правова кваліфікація дій обвинувачених є необґрунтованими, оскільки обвинувачені діяли виключно у межах наданих їм повноважень та не порушували закон.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази у кримінальному провадженні можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини та громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Незважаючи на процесуальну позицію обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо не визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.365 КК України, їхня вина повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні в їх сукупності доказами.

Оцінка суду

Позиція потерпілого ОСОБА_7 .

Будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.353 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, потерпілий ОСОБА_7 надав показання з яких вбачається, що він займається усною творчістю (стендап). 22.12.2022 року близько 16 год. 00 хв. він пішов до Винниківського лісопарку, щоб прорепетирувати свій творчий виступ. Знаходячись у лісопаарку, до нього підійшли обвинувачені, які були у цивільному одязі і дуже швидко представилися. ОСОБА_10 так швидко показав посвідчення, що він не встиг з ним ознайомитися. В цей час ОСОБА_10 немагався вирвати з його рук телефон, при цьому, лівою ногою та кулаком наніс удари в обличчя. ОСОБА_16 обійшов його, наніс удари в ділянку тулуба та один удар в ногу, після чого він втратив рівновагу та впав на землю. Лежачи на землі, ОСОБА_10 та ОСОБА_16 продовжували наносити йому удари в ділянку обличчя, тулуба та ніг. Він почав кричати про допомогу. По алеї проходив якийсь старший чоловік, до нього підійшов ОСОБА_16 , після чого чоловік пішов дальше. Обвинувачені почали закривати йому рот руками, душили, він почав втрачати свідомість. Під час нанесення ударів зі сторони обвинувачених, він з`їхав у рів, після чого ОСОБА_10 спустився за ним та продовжив наносити удари в різні ділянки тіла. В подальшому, його витягнули з рову та поклали біля дерева, обшукавши при цьому його та забравши особисті речі. Після приїзду швидкої медичної допомоги, йому зробили ін`єкцію та було прийнято рішення про його госпіталізацію. В лікарні було проведено його медичний огляд, повернуті усі речі та його відпустили додому. Додатково зазначив, що наркотичні засоби він не вживає. Цивільний позов просить задовольнити у повному обсязі.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

На підтвердження вини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стороною обвинувачення надано докази, які були досліджені безпосередньо у судовому засіданні, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, такі містяться у матеріалах кримінального провадження та за переконанням сторони обвинувачення доводять вину обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм кримінальному правопорушенні.
Зокрема, показами свідків, які допитані безпосередньо у судовому засіданні, попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та приведені до присяги.
Допитана у судовому засіданні у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок обвинувачення ОСОБА_17 надала показання з яких вбачається, що 22.12.2022 року вона знаходилася за своїм місцем проживання. Потерпілий у цій квартирі винаймає кімнату. Близько 15 год. 30 хв. він вийшов з квартири та направився в сторону лісопарку, щоб репетирувати свій творчий виступ. В подальшому, приблизно о 19 год. 00 хв. повернулася додому дівчина потерпілого, від якої вона дізналася, що ОСОБА_18 побили. Коли ОСОБА_19 разом зі своєю дівчиною близько 23 год. 00 хв. повернулися додому, вона побачила на чолі у потерпілого великий синяк, на тілі ушкоджень не бачила, штани були брудні. Потерпілий їй повідомив, що його побили працівники поліції.
Допитана у судовому засіданні у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок обвинувачення ОСОБА_20 надала показання з яких вбачається, що вона зустрічається з ОСОБА_19 та вони разом проживають. 22.12.2022 року вона близько 10 год. 00 хв. пішла на роботу. Оскільки у потерпілого в цей день ввечері були заплановані виступи, він пішов в парк репетирувати. Приблизно о 18 год. 30 хв. ОСОБА_19 написав їй повідомлення в месенджері «Telegram» та повідомив, що його побили працівники поліції. Після цього, вона відпросилася з роботи, вдома взяла теплі речі та поїхала до потерпілого в лікарню. Приїхавши в лікарню, вона побачила потерпілого, який був весь побитий (гематома на голові, все обличчя опухло, подряпини на руках, ногах та спині). Одяг був весь мокрий, на штанах і куртці були сліди землі та крові. Через деякий час в лікарню приїхали працівники поліції, після чого вони поїхали до відділу поліції, де ОСОБА_18 допитали. На наступний день ОСОБА_19 знов поїхав до відділу поліції, а вона пішла на тренування. Від ОСОБА_18 вона дізналася, що у відділі поліції він зустрів працівника поліції, який побив його напередодні.
Допитаний у судовому засіданні у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок обвинувачення ОСОБА_21 надав показання з яких вбачається, що він зустрічається з ОСОБА_22 , вони проживають разом. 22.12.2022 року близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_19 пішов до Винниківського парку репетирувати. Приблизно о 19 год. 00 хв. додому прийшла дівчина потерпілого ОСОБА_20 , яка повідомила, що ОСОБА_18 побили. В подальшому, близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_19 разом з ОСОБА_23 повернулися додому. У потерпілого була побита голова, синці були на обличчі, руках та в ділянці ребер. Від потерпілого він дізнався, що його в парку побили працівники поліції.
Допитаний у судовому засіданні у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок обвинувачення ОСОБА_24 надав показання з яких вбачається, що станом на грудень 2022 року він працював на посаді оперуповноваженого у Львівському РУП № 1 ГУНП у Львівській області. 22.12.2022 року він заступив на добове чергування. Ввечері черговий по телефону повідомив про побиття людини. У складі СОГ ( ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 ) він направився до 8-ої лікарні. Приїхавши в лікарню, вони побачили потерпілого, після чого запросили його до відділу поліції надати пояснення. Знаходячись у приміщенні відділу поліції, потерпілий поводив себе неадекватно, можливо перебував з ознаками наркотичного сп`яніння, думав чи писати заяву про вчинення кримінального правопорушення. Ним особисто було прийнято заяву від потерпілого. Пояснення у потерпілого відбирала дізнавач ОСОБА_28 . Під час надання пояснень ОСОБА_19 повідомив, що його побили працівники поліції. На наступний день близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_19 прибув до відділу поліції для отримання направлення на судово-медичну експертизу.
Допитана у судовому засіданні у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок обвинувачення ОСОБА_29 надала показання з яких вбачається, що станом на грудень 2022 року вона працювала на посаді дізнавача у Львівському РУП № 1 ГУНП у Львівській області. 22.12.2022 року близько 18 год. 00 хв. надійшов виклик на планшет про побиття людини. Вона зідзвонилася з потерпілим та в складі СОГ ( ОСОБА_26 , ОСОБА_30 , ОСОБА_27 ) поїхали до 8-ої лікарні. Приїхавши на місце, ОСОБА_19 знаходився біля реєстратури та повідомив, що його побили працівники поліції. На його обличчі були подряпини. Вона запросила його проїхати до відділу поліції для написання заяви. Заяву ОСОБА_19 написав особисто, постійно путався у своїх показах, був розгублений. На наступний день ОСОБА_19 прибув до відділу поліції для отримання направлення на судово-медичну експертизу і цього ж дня керівництвом відділу поліції прийнято рішення передати матеріали заяви до ДБР.
Допитана у судовому засіданні у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок обвинувачення ОСОБА_31 надала показання з яких вбачається, що станом на грудень 2022 року вона працювала на посаді дізнавача у Львівському РУП № 1 ГУНП у Львівській області. З дізнавачем ОСОБА_25 вона працювала в одному кабінеті. 22.12.2022 року на планшет ОСОБА_32 надійшло повідомлення про побиття людини і вони поїхали до 8-ої лікарні. Приїхавши на місце, побачили ОСОБА_18 з його друзями. На його обличчі були синці та подряпини. Вони запросила його проїхати до відділу поліції для написання заяви. Заяву ОСОБА_19 написав особисто, постійно путався у своїх показах, був розгублений.
Допитаний у судовому засіданні у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок обвинувачення ОСОБА_33 надав показання з яких вбачається, що станом на грудень 2022 року він працював на посаді оперуповноваженого у Львівському РУП № 1 ГУНП у Львівській області. 22.12.2022 року до нього підійшов ОСОБА_10 з проханням поїхати до Винниківського лісопарку для відпрацювання території та перевірки осіб, які можливо причетні до розповсюдження наркотичних засобів. Приїхавши до парку, вони розділилися на дві групи. ОСОБА_10 був з ОСОБА_8 , а він був з ОСОБА_34 . Через деякий час до нього передзвонив ОСОБА_16 і сказав, що потрібна допомога. Він з ОСОБА_35 прийшли на місце, ОСОБА_16 , ОСОБА_10 та потерпілий знаходилися у рові. Потерпілий був без свідомості. Усі разом витягнули потерпілого з рову, після чого ОСОБА_10 намагався привести потерпілого до тями. Також викликали швидку медичну допомогу. Тілесних ушкоджень на потерпілому не було, також він не бачив, щоб хтось потерпілому наносив тілесні ушкодження. Після приїзду бригади швидкої медичної допомоги, вони всі поїхали в лікарню.
Допитаний у судовому засіданні у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок обвинувачення ОСОБА_36 надав показання з яких вбачається, що станом на грудень 2022 року він працював на посаді оперуповноваженого у Львівському РУП № 1 ГУНП у Львівській області. 22.12.2022 року до нього звернувся ОСОБА_11 та повідомив, що ОСОБА_37 потрібна допомога по відпрацюванні району парку на предмет вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів. Приїхавши до парку, вони розділилися на дві групи. ОСОБА_10 був з ОСОБА_8 , а він був з ОСОБА_38 . Через деякий час до ОСОБА_39 передзвонив ОСОБА_16 і сказав, що потрібна допомога. Він з ОСОБА_40 прийшли на місце та допомогли витягнути з рову потерпілого, який був без свідомості. До приїзду швидкої медичної допомоги, потерпілий до тями не приходив. Тілесних ушкоджень на потерпілому він не бачив.
Допитана у судовому засіданні у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок обвинувачення ОСОБА_41 надала показання з яких вбачається, що станом на грудень 2022 року вона працювала на посаді заступника начальника сектору моніторингу у Львівському РУП № 1 ГУНП у Львівській області. 22.12.2022 року вона заступила на чергування та була відповідальною від керівництва. У вечірній час поступив дзвінок від чергового щодо нанесення особі тілесних ушкоджень. Оскільки тілесні ушкодження можливо були заподіяні працівниками поліції, вона разом з СОГ виїжджала до лікарні, де перебував потерпілий разом з дівчиною. Потерпілого вона бачила лише в лікарні, на його обличчі були царапини.
Допитаний у судовому засіданні у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок обвинувачення ОСОБА_42 надав показання з яких вбачається, що станом на грудень 2022 року він працював на посаді інспектора чергової частини у Львівському РУП № 1 ГУНП у Львівській області. У грудні 2022 року точної дати він не пригадує, на лінію «102» надійшло повідомлення про нанесення тілесних ушкоджень. Була сформована група, яка скерована на місце події. В подальшому, група приїхала разом із заявником, який написав заяву, а він її зареєстрував та передав дізнавачу.
Допитаний у судовому засіданні у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок обвинувачення ОСОБА_43 надав показання з яких вбачається, що він працює фельдшером у КНП «Екстрена медична допомога». У грудні 2022 року, точної дати він не пригадує, надійшов виклик, що біля лісу по вул.Голубця особа можливо отримала травму голови. Прибувши на місце, їх зустріли працівники поліції, на землі лежав чоловік без свідомості. При його огляді було виявлено садна на обличчі, переломів не було. До тями він не приходив, після чого було прийнято рішення про його госпіталізацію. Чи вводили потерпілому ін`єкції він не пригадує.
Допитаний у судовому засіданні у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок обвинувачення ОСОБА_44 надав показання з яких вбачається, що він працює медбратом (медсестрою) у КНП «Екстрена медична допомога». У грудні 2022 року, точної дати він не пригадує, надійшов виклик, що в лісі лежить людина без свідомості. Прибувши на місце разом з ОСОБА_45 , їх зустріли працівники поліції, потерпілий знаходився біля дерева. ОСОБА_46 йому виміряв тиск, а він поставив катетер та ввів потерпілому препарат «налоксон». На обличчі були травми (царапини, легка кровотеча), які він обробив.
Допитаний у судовому засіданні у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок обвинувачення ОСОБА_47 надав показання з яких вбачається, що точної дати він пригадати не може, але пам`ятає, що приїхав разом зі своїм товаришем до потерпілого в лікарню. ОСОБА_19 повідомив, що його побили працівники поліції. Обличчя його було в гематомах.
Допитаний у судовому засіданні у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок обвинувачення ОСОБА_48 надав показання з яких вбачається, що він працює охоронцем у ЛКП «Муніципальна варта». Чергуючи на в`їзді на територію лікарні, заїхав автомобіль швидкої медичної допомоги, після нього два чорні автомобілі. Потім його перемістили на інший пост. Один з працівників поліції хотів потрапити у палату до потерпілого, але його не впустили. Потерпілого він бачив особисто в палаті, останній був у стані страху, на його обличчі були садна.
Допитаний у судовому засіданні у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок обвинувачення ОСОБА_49 надав показання з яких вбачається, що 22.12.2022 року близько 15 год. 00 хв. він пішов гуляти з собакою в лісопосадку, де помітив трьох осіб. Спочатку подумав, що це наркомани. Потерпілий лежав на землі біля дерева, він був побитий, кров була на обличчі, одяг був брудний. Чоловіки усно представилися працівниками поліції. Обвинувачений Бензер, одяг в якого теж був брудний, повідомив його, що вони затримали наркомана, який від них втікав та впав в рів. Як наслідок останній отримав тілесні ушкодження. Через деякий час приїхала швидка медична допомога, після чого він пішов додому.
Допитана у судовому засіданні у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок обвинувачення ОСОБА_50 надала показання з яких вбачається, що вона працює старшою медичною сестрою у ВП «Лікарня Святого Луки». Потерпілого без свідомості до них у відділення доставили з лісопосадки. Від працівників швидкої медичної допомоги вона дізналася, що працівники поліції побили потерпілого. Працівники поліції пред`явили свої посвідчення та хотіли потрапити в палату до потерпілого, але їх не пропустили.
Допитаний у судовому засіданні у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок обвинувачення ОСОБА_51 надав показання з яких вбачається, що 22.12.2022 року він зайшов в ліс та почув крики про допомогу. Через 300 метрів побачив двох чоловіків, які стояли біля іншого чоловіка. Останній лежав на землі. Один з чоловіків показав йому посвідчення працівника поліції та повідомив, що вони затримали «закладчика». У потерпілого обличчя було у крові. Він пішов дальше до джерела. Повертаючись назад, він побачив, що потерпілий вже напів сидячи лежав біля дерева. Він у них запитав чому вони не викликають швидку медичну допомогу. Після цього, він продиктував їм свій номер мобільного телефону та пішов у своїх справах.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про відмову від допиту свідка сторони обвинувачення ОСОБА_52 . Інші учасники процесу з приводу клопотання прокурора не заперечили. У зв`язку з наведеним, свідок сторони обвинувачення ОСОБА_53 судом не допитувався.

Письмові докази

Так, надані письмові докази стороною обвинувачення цілком підтверджують вину обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.365 КК України, а саме:
заява ОСОБА_7 від 28.12.2022 року про вчинення кримінального правопорушення, адресована ТУ ДБР у м.Львові, згідно якої останній повідомив, що 22.12.2022 року приблизно о 15 год. 30 хв. він вийшов у Винниківський лісопарк. Ідучи по алеї, назустріч йому йшли двоє молодиків, які підійшли до нього і сказали: «поліція, що тут робиш?». Обидва були одягнені у цивільному одязі, не представились. Один чоловік показав йому якесь посвідчення, яке він не встиг розгледіти ні прізвище, ні звання, ні імені і швидко заховав його. Після чого почав видирати телефон з його рук. Він супротивився тримаючись за свій телефон. Колега нападника почав наносити йому удари кулаками в область ребер, ніг, голови. Інший чоловік схопив його за шию, почав душити та наносити удари кулаком та коліном в обличчя. Він спробував вирватись, але з одним із нападників впав на землю. Побої продовжились на землі. Він почав кричати «на допомогу». Один нападник підійшов до нього і спробував його заламати, в результаті чого вони разом з нападником скотились в рів на глибину приблизно 3 метри. Нападники продовжили душити і бити наносячи удари руками та ногами в голову, тулуб та ноги. Він лежав закриваючи своє обличчя. Під час цього лунали погрози в його сторону. У нього забрали телефон та витягнули всі особисті речі з кишень, телефон пробували розблокувати прикладаючи його палець до кнопки розблокування телефона. Коли зрозуміли, що він не рухається, витягнули його на прохідну доріжку, біля дерева. Вони подумали, що він у комі і пробували привести до тями. В подальшому, вони викликали швидку та він був госпіталізований до лікарні. В лікарні його оглянули, після чого разом з працівниками поліції вони відправилися до відділу поліції для написання заяви (т.3 а.с.41-42);
консультаційні висновки спеціалістів від 22.12.2022 року та 23.12.2022 року, згідно яких під час огляду потерпілого ОСОБА_7 зазначено наступне. Лікар-терапевт: тахікардія неуточнена синусова, рекомендовано амбулаторне лікування у сімейного лікаря. Лікар-хірург: удар грудної клітки справа, рекомендовано амбулаторне лікування у сімейного лікаря та консультація нарколога. Лікар-нейрохірург: забій повіки і біляочної області, забої м`яких тканин обличчя, рекомендовано амбулаторне лікування у сімейного лікаря. Лікар-ортопед-травматолог: забив області тазостегнового суглоба, забій ділянки тазу зліва, гематома с/з лівої гомілки, рекомендовано амбулаторне лікування у сімейного лікаря та спостереження в травматолога. Лікар-ортопед-травматолог: забій повіки і біляочної області, множинні забої м`яких тканин обличчя і волосистої частини голови, забій грудної клітки справа, забив області тазостегнового суглоба, забій м`яких тканин с/з правої гомілки, лівого плечового суглобу, рекомендовано амбулаторне лікування у сімейного лікаря (т.3 а.с.43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51);
фотознімки ОСОБА_7 , що підтверджують обставини отримання потерпілим тілесних ушкоджень (т.3 а.с.52-53);
реєстрація повідомлення, згідно якого вбачається, що 22.12.2022 року о 19 год. 19 хв. надійшло повідомлення зі служби «102». Заявник ОСОБА_54 повідомив, що швидка медична допомога доставила у 8-у лікарню ОСОБА_7 з тілесними ушкодженнями (т.3 а.с.54);
реєстрація повідомлення, згідно якого вбачається, що 22.12.2022 року о 20 год. 13 хв. надійшло повідомлення зі служби «102». Заявник ОСОБА_7 повідомив, що його неподалік лісу побили невідомі особи, які представилися працівниками поліції, були у цивільному одязі. На даний час знаходиться у лікарні (т.3 а.с.55);
реєстрація повідомлення, згідно якого вбачається, що 23.12.2022 року о 19 год. 26 хв. надійшло повідомлення зі служби «102». Заявник ОСОБА_55 повідомив про те, що 22.12.2022 року о 17 год. 40 хв. ОСОБА_7 звернувся за медичною допомогою, останнього побили працівники поліції. Діагноз: забій м`яких тканин, тазової ділянки зліва, забійна гематома правої гомілки, множинні забої м`яких тканин обличчя і волосистої частини голови, забій грудної клітки (т.3 а.с.56);
заява ОСОБА_7 від 22.12.2022 року про вчинення кримінального правопорушення, адресована Львівському РУП № 1 ГУНП у Львівській області, згідно якої потерпілий просить прийняти міри до невідомих осіб, які нанесли йому тілесні ушкодження у Винниківсьому лісопарку, зі сторони вул.Медової Печери, приблизно з 15 год. 30 хв. до 17 год. 30 хв. (т.3 а.с.57);
заява ОСОБА_7 від 16.01.2023 року, адресована слідчому ТУ ДБР у м.Львові, про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні (т.3 а.с.58);
висновок експерта № 82 від 20.01.2023 року, згідно якого встановлено, що у ОСОБА_7 , згідно наданій медичній документації, при обстеженні у ВП «Лікарня Святого Луки» КНП «1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» 22-23 грудня 2022 року було діагностовано: «Забій повіки і біляочної області. Множинні забої м`яких тканин обличчя і волосистої частини голови. Забій грудної клітки справа, Забій області тазостегнового суглоба. Забій м`яких тканин середньої третини правої гомілки, лівого плечового суглоба», «Забій ділянки тазу зліва», «Гематома середньої третини лівої гомілки» і лікарем відмічено ще наявність «гематоми в ділянці середньої третини лівої гомілки». При проведенні комп`ютерної томографії голови тоді ж було вказано наявність «підшкірних гематом обох тім`яних ділянок, параорбітально». Вказані тілесні ушкодження утворились внаслідок контактів вказаних ділянок тіла із тупими предметами, могли виникнути 22.12.2022 року і відносяться до легкого ступеня тяжкості (т.3 а.с.60-61);
висновок експерта № 292 - додатковий від 04.04.2023 року, згідно якого зазначено, що беручи до уваги дані матеріалів кримінального провадження, а саме протокол допиту ОСОБА_7 від 16.03.2023 року, медичну документацію з ВП «Лікарня Святого Луки» КНП «1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» за 22-23 грудня 2022 року, протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого, механізм виникнення тілесних ушкоджень міг бути наступним: «забої повіки і біляочної області», «множинні забої м`яких тканин обличчя», «підшкірні гематоми параорбітально» могли виникнути внаслідок ударів кулаком, ногою (коліном) у ліву половину обличчя, як продемонстровано на фото № 6, 7 до «Фототаблиці» та і внаслідок контакту лівої половини голови із деревом, як зображено на фото № 9 до «Фототаблиці»; «множинні забої волосистої частини голови», «підшкірні гематоми обох тім`яних ділянок» могли виникнути внаслідок ударів кулаком по волосистій частині голови, як вказано на фото № 8 до «Фототаблиці»; «забій грудної клітки справа» і «забій області тазостегнового суглоба справа» могли виникнути внаслідок ударів руками і ногами по тулубу і тазу справа, як відтворено на фото № 3, 4 до «Фототаблиці» та при падінні на праву поверхню тіла, як повідомлено потерпілим під час перегляду відеозапису; «забій м`яких тканин середньої третини правої гомілки» міг виникнути внаслідок ударів ногами по правій гомілці, як продемонстровано на фото № 5 до «Фототаблиці» та при перегляді відеозапису безперервної відеофіксації під час проведення слідчого експерименту із ОСОБА_7 22.03.2023 року «Забій м`яких тканин лівого плечового суглоба, ділянки тазу зліва», «гематоми в ділянці середньої третини лівої гомілки», утворились внаслідок контактів вказаних ділянок тіла із тупими предметами (т.3 а.с.62-64);
протокол огляду місця події від 14.01.2023 року, відповідно до якого об`єктом огляду є територія Винниківського лісопарку, що знаходиться неподалік вул.Медової Печери,13, за 300 метрів від дитячого садіка № 102, біля дерева знаходяться речі, можливо використані для надання першої медичної допомоги лікарями швидкої медичної допомоги потерпілому ОСОБА_7 . Під час огляду виявлено та вилучено: 2 пусті ампули розчину натрій хлориду 0,9% 5 мл; обгортки з катетеру 1 шт.; голка з катетеру 1 шт.; обгортки з стерильної серветки; 2 стерильні серветки. Судом безпосередньо досліджено та відтворено запис протоколу огляду (т.3 а.с.74-76, 77);
протокол проведення слідчого експерименту від 31.01.2023 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 показав та розказав на місцевості (Винниківський лісопарк) про події, які мали місце 22.12.2022 року. За участі статистів вказав, де і як нападники (працівники поліції) наносили йому тілесні ушкодження. Судом безпосередньо досліджено та відтворено запис протоколу проведення слідчого експерименту (т.3 а.с.78-81, 82);
протокол проведення слідчого експерименту від 22.03.2023 року з фототаблицями, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 у присутності спеціаліста, за участі статистів показав яким чином та по яким ділянкам тіла йому нападники наносили тілесні ушкодження 22.12.2022 року. Судом безпосередньо досліджено та відтворено запис протоколу проведення слідчого експерименту (т.3 а.с.83-86, 87, 88-92);
судом безпосередньо досліджено та відтворено записи повідомлень, які надійшли на лінію служби «102». 22.12.2022 року о 19 год. 19 хв. надійшло повідомлення від ОСОБА_54 про те, що швидка медична допомога до ставила до 8-ої лікарні ОСОБА_7 з тілесними ушкодженнями. 23.12.2022 року о 19 год. 26 хв. надійшло повідомлення від ОСОБА_55 про те, що ОСОБА_7 звернувся за медичною допомогою. 22.12.2022 року о 20 год. 13 хв. надійшло повідомлення від ОСОБА_56 про те, що його побили невідомі люди, які представилися працівниками поліції, заявник знаходиться в лікарні (т.3 а.с.102, 103);
протоколи огляду предмета від 25.05.2023 року та 10.08.2023 року з фототаблицями. Об`єктом огляду є мобільний телефон марки «XIAOMI Mi 11 Lite», який належить ОСОБА_20 . Під час огляду телефону у застосунку «Telegram» наявна переписка між нею та ОСОБА_57 . Останній 22.12.2022 року о 18 год. 34 хв. прислав відеоповідомлення, в якому зазначив, що в парку його побили працівники поліції. Крім цього, виявлено 10 фотознімків, виконаних 22.12.2022 року, на яких відображені тілесні ушкодження отримані ОСОБА_57 . Судом безпосередньо досліджені зазначені докази, які містяться на оптичних дисках (т.3 а.с.105-106, 107, 108, 109-118);
протокол тимчасового доступу до речей і документів від 14.03.2023 року, відповідно до якого слідчим на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 24.02.2023 року, вилучено з КНП ЛОР «ЛОЦ ЕМД МК» аудіозапис повідомлення на лінію служби «103» та документів, складених на підставі такого виклику. Карта виїзду швидкої медичної допомоги № 395 від 22.12.2022 року, згідно якої зазначено, що доставлений невідомий (попередній діагноз: ЗЧМТ, гематома, кома невідома, наркотичне сп`яніння) (т.3 а.с.132-133, 134-136, 137, 138);
протокол огляду від 10.08.2023 року, згідно якого слідчим оглянуто оптичний диск, на якому збережно аудіофайл. Оператору КНП ЛОР «ЛОЦ ЕМД МК» особа чоловічої статі представився працівником поліції Бензер та повідомив про затримання особи чоловічої статі віком 22-23 років, вказує про травму голови, карету швидкої допомоги викликав у кінець вул.Голубця. Судом безпосередньо досліджено та відтворено запис повідомлення (т.3 а.с.139, 140);
протокол тимчасового доступу до речей і документів від 14.03.2023 року, відповідно до якого слідчим на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 24.02.2023 року, вилучено з КНП «1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» Відокремлений підрозділ «Лікарня Святого Луки» медичну документацію хворого ОСОБА_7  (т.3 а.с.143-144, 145-147, 148-160, 161);
протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.03.2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_43 зазначив, що особи під №№ 3, 4 йому візуально знайомі, але він не впевнений, що 22.12.2022 року він бачив їх у Винниківському лісопарку (т.3 а.с.162-167);
протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.03.2023 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що особу під № 3 ( ОСОБА_6 ) він впізнає, такий 22.12.2022 року наносив йому тілесні ушкодження (т.3 а.с.168-173);
протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.03.2023 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що особу під № 2 ( ОСОБА_5 ) він впізнає, такий 22.12.2022 року наносив йому тілесні ушкодження (т.3 а.с.174-179);
протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.03.2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_49 зазначив, що особу під № 2 ( ОСОБА_5 ) він впізнає, знає його як ОСОБА_58 , бачив його 22.12.2022 року у Винниківському лісопарку з потерпілим, такий представився працівником поліції (т.3 а.с.180-185);
протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.03.2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_49 зазначив, що особу під № 3 ( ОСОБА_6 ) він впізнає, бачив його 22.12.2022 року у Винниківському лісопарку з потерпілим, був в окулярах та мав невелику бороду (т.3 а.с.186-191).
Судом також досліджено копії матеріалів особових справ обвинувачених, висновок службового розслідування, характеризуючі дані щодо обвинувачених.
При цьому, суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів наступні матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62023140110000006 від 10.01.2023 року (т.3 а.с.34); доручення про проведення досудового розслідування від 10.01.2023 року (т.3 а.с.35, 36); постанову про визначення групи слідчих від 14.01.2023 року (т.3 а.с.37-38); постанову про визначення групи прокурорів від 19.01.2023 року (т.3 а.с.39-40); супровідний лист про надання копії аудіозаписів телефонних дзвінікв, які надійшли на спецлінію служби «102» 22.12.2022 року та 23.12.2022 року (т.3 а.с.101); заяву ОСОБА_20 про надання згоди на огляд її мобільного телефону (т.3 а.с.104); постанови про визнання предметів речовими доказами від 10.08.2023 року (т.3 а.с.119-120, 141-142), оскільки самі по собі вказані документи не містять доказових даних, що мають значення для розгляду кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними особами.
Крім того, судом досліджені наступні докази сторони захисту, а саме:
наказ ГУНП у Львівській області № 2892 від 18.08.2023 року, про застосування до оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 та слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби поліції (т.4 а.с.26-28);
витяг зі списку поліцейських Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області щодо погодження преміювання менше рекомендованих граничних розмірів грошового забезпечення у липні 2023 року, в частині ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (т.4 а.с.29);
розрахункові листи за серпень 2023 року (т.4 а.с.30, 37);
лист Львівської обласної прокуратури від 15.09.2023 року, згідно якого зазначено, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 62023140110000006 від 10.01.2023 року, відповідно до ухвал Львівського апеляційного суду здійснювалось проведення НСРД відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Оскільки відомості, отримані в результаті проведення НСРД не містили інформації, яка може бути використана як доказ у кримінальному провадженні, прокурором відповідно до ч.1 ст.255 КПК України прийнято рішення про їх знищення (т.4 а.с.48);
інформація з Львівського регіонального центру з гідрометеорології від 02.10.2023 року, згідно якої зазначена інформація про погодні умови у період часу з 23.12.2022 року по 13.01.2023 року (т.4 а.с.51-52);
лист Міністерства охорони здоров`я України від 16.10.2023 року щодо роз`яснень застосування лікарського засобу «Натрію хлорид» та «Налоксон» (т.4 а.с.56-59);
лист ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29.11.2023 року, згідно якого зазначено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не перебував та не перебуває на військовому обліку (т.4 а.с.64);
лист Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові від 23.02.2024 року, згідно якого зазначено, що 23.12.2022 року на адресу ТУ ДБР у м.Львові з Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області надійшли матеріали за заявою ОСОБА_7 від 22.12.2022 року, а 28.12.2022 року до ТУ ДБР у м.Львові надійшло повідомлення ОСОБА_7 про вчинення щодо нього кримінального правопорушення (т.4 а.с.71-72, 74-75, 76-77, 86);
постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2024 року у справі № 380/20165/23, за позовом ОСОБА_5 до ГУНП у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу (т.4 а.с.93-96);
постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2025 року у справі № 380/20168/23, за позовом ОСОБА_6 до ГУНП у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу (т.4 а.с.97-107);
науково-правовий висновок на звернення адвоката ОСОБА_4 (т.4 а.с.108-144);
висновок спеціалістів від 23.10.2023 року на підставі звернення адвоката ОСОБА_4 (т.4 а.с.145-171).
Суд не вбачає підстав для визнання всіх наведених вище доказів сторони обвинувачення недопустимими, про що заявили клопотання захисники ОСОБА_59 та ОСОБА_4 з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Спростовуючи наведені доводи сторони захисту, суд звертає увагу на те, що у відповідності до ч.ч.1, 5, 7 ст.237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. При огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Аналізуючи положення ст.237 КПК України, суд зазначає, що за відсутності визначеної групи прокурорів у даному кримінальному провадженні на момент проведення огляду місця події 14.01.2023 року (слідча дія, яка фіксувалася за допомогою відеозапису), не призвело до порушення кримінального процесуального законодавства та не може слугувати безумовною підставою для визнання недопустимим даного доказу.
Щодо клопотання про визнання протоколу огляду від 25.03.2023 року недопустимим доказом (мобільного телефону ОСОБА_20 ), суд зазначає, що ОСОБА_20 добровільно надала слідчому свій мобільний телефон, який в подальшому був оглянутий. Інформація, яка знаходилась в її телефоні мала значення для досудового розслідування, та використана як доказ факту та обставин, що встановлено під час кримінального провадження, як на стадії досудового розслідування, так і підтверджено в ході судового розгляду під час допиту ОСОБА_20 в якості свідка.
Щодо клопотання про визнання недопустимими протоколів проведення пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.03.2023 року та 14.03.2023 року, заявленого стороною захисту суд зазначає таке.
Згідно з ч.ч.1, 6, 7 ст.228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. За необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання. Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.
Потерпілий та свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань і їм роз`яснено вимоги ст.ст.223, 228, 231 КПК України. Доводи захисників про те, що зміст протоколів не відповідають фактично проведеним слідчим діям не спроможні. Підстав для визнання даних доказів недопустимими суд не вбачає.
Що стосується доводів захисників про те, що диски з відеозаписами та протоколи їх огляду є недопустимими доказами, оскільки диски є копіями, що не дозволяє встановити їх технологічні властивості (ознаки монтажу, порушення безперервності запису, стирання, обрізання тощо), то Верховний Суд зазначив наступне: згідно з ч.1 ст.99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, й матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні). Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичною особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу. Також ВС підкреслив, що відповідно до ст.7 Закону України«Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-IV від 22.05.2003 року, у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення. Долучені до матеріалів провадження як речові докази CD-R диски з відеозаписами обставин подій були виготовлені у зв`язку з необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у вигляді файлів. Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа. Така позиція узгоджується із судовою практикою, де аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного кримінального суду від 22.10.2020 року у справі № 677/2040/16-к.
Сторона захисту просить визнати недопустимими доказами висновок експерта № 82 від 20.01.2023 року та висновок експерта № 292 від 04.04.2023 року, оскільки, на думку сторони захисту, експерт не попереджений слідчим про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, експертом не дотримано вимог КПК України та Інструкції № 53/5, Інструкції № 6 та Правил № 6.
Так, згідно з вимогами КПК України, слідчий зобов`язаний попередити експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову від виконання обов`язків. Це попередження може бути як у постанові про призначення експертизи, так і у самому висновку експерта.
Як вбачається з висновку висновок експерта № 82 від 20.01.2023 року та висновку експерта № 292 від 04.04.2023 року, експерт ОСОБА_60 попереджений про кримінальну відповідальність згідно із вимогами ст.ст.384 та 385 КК України, про що міститься підпис експерта.
Тому, відсутність попередження у постанові слідчого не призводить до автоматичного визнання висновку експерта недопустимим доказом.
Сторона захисту просить визнати недопустимими доказами заяви ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення від 22.12.2022 року та 28.12.2022 року.
На момент звернення ОСОБА_7 із заявою про вчинення кримінального правопорушення, останній лише повідомив правоохоронний орган про подію, що носить ознаки кримінального правопорушення. У подальшому, відповідно до встановленої правової процедури, органом досудового розслідування - Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, доводи, викладені у заявах ОСОБА_7 перевірено, у тому числі, шляхом допиту заявника (потерпілого), свідків та з`ясування всіх істотних обставин справи. Таким чином, заяви про вчинення кримінального правопорушення не є самостійним доказом, а лише у сукупності з іншими доказами та показаннями свідків.
Що стосується доводів сторони захисту про визнання недопустимими інших доказів, поданих стороною обвинувачення, то суд зазначає таке.
Порушення порядку отримання доказів, яке призводить до їх недопустимості, визначається правилами допустимості доказів, передбаченими главою 4 параграфу 1 КПК України та іншими статтями КПК України, в яких такі правила сформульовані. Також суд визнавав, що не будь яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізацію прав і свобод особи. Таким чином, сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду, у тому числі на допустимості доказів, використаних у судовому розгляді. На переконання суду зазначення стороною захисту лише формальних зауважень, які не впливають на зміст проведених слідчих дій, не можуть нівелювати ці докази вцілому. До такого переконання суд дійшов з врахуванням правових висновків зазначених в постановах Верховного Суду від 13.06.2023 у справі № 572/1861/18 (провадження № 51-580км23) від 15.06.2021 у справі № 204/6541/16-к (провадження № 51-2172км19), які на підставі ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для врахування іншими судами при застосуванні таких норм права.
При цьому, суд також не знаходить підстав для надання іншої оцінки доказам та ухвалення виправдувального вироку, на чому наполягають обвинувачені та їхні захисники.
Оцінивши надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України, суд всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, вважає вищезазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.365 КК України поза розумним сумнівом з огляду на наступне.
Згідно зі ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.
Відповідно до ч.ч.1, 6 статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно з ч.2 ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами у кримінальному провадженні «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст.94 КПК України, які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.
Згідно з ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України і норм КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина обвинуваченого у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.
Зважаючи на викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.365 КК України, перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, що вчинене групою осіб, без попередньої змови між собою.

Призначення покарання

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.
Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.
При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд бере до уваги матеріали досудової доповіді, які свідчать про середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, можливість виправлення без позбавлення волі, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким, конкретні обставини кримінального провадження, їх наслідки, його роль у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, зокрема, ОСОБА_5 неодружений, позитивно характеризується, офіційно працює, раніше не суджений, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.
Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи позицію сторони обвинувачення, потерпілого та обвинуваченого, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, що є достатнім для виправлення та перевиховання, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, відповідає особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч.2 ст.50 КК України. Крім того, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади у правоохоронних органах.
Разом з тим, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування реального покарання з випробуванням, а тому його необхідно звільнити від відбування основного покарання з випробуванням згідно зі ст.75 КК України, із встановленням іспитового строку, що буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших кримінальних правопорушень, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Відповідно до ст.54 КК України засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Враховуючи характер кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, як представником влади при виконанні службових обов`язків, його тяжкість, суд приходить до висновку про неможливість збереження за ним спеціального звання.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд бере до уваги матеріали досудової доповіді, які свідчать про середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, можливість виправлення без позбавлення волі, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким, конкретні обставини кримінального провадження, їх наслідки, його роль у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, зокрема, ОСОБА_6 неодружений, позитивно характеризується, офіційно працює, раніше не суджений, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.
Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи позицію сторони обвинувачення, потерпілого та обвинуваченого, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, що є достатнім для виправлення та перевиховання, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, відповідає особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч.2 ст.50 КК України. Крім того, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади у правоохоронних органах.
Разом з тим, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування реального покарання з випробуванням, а тому, його необхідно звільнити від відбування основного покарання з випробуванням згідно зі ст.75 КК України, із встановленням іспитового строку, що буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших кримінальних правопорушень, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Відповідно до ст.54 КК України засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Враховуючи характер кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, як представником влади при виконанні службових обов`язків, його тяжкість, суд приходить до висновку про неможливість збереження за ним спеціального звання.

Цивільний позов

27 вересня 2023 року потерпілим ОСОБА_7 подано цивільний позов до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Позивач ОСОБА_7 просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 4500,0 гривень та моральну шкоду у розмірі 100000,0 гривень.
Заслухавши позицію учасників процесу в частині цивільного позову, вирішуючи питання щодо пред`явленого потерпілим цивільного позову до обвинувачених про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно зі ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно зі ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення.
Згідно зі ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.
Відповідно до частини 3 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію», держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.
За такого, під час вирішення цивільного позову, суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.
При цьому, судом встановлено, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинили відносно потерпілого перевищення службових повноважень, що супроводжувалося насильством та заподіянням тілесних ушкоджень, під час виконання своїх службових обов`язків, тобто будучи посадовою органу державної влади (Національної поліції).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (RYSOVSKYY v. UKRAINE, № 29979/04, § 70, ЄСПЛ, від 20 жовтня 2011 року).
З урахуванням того, що саме на Державу покладений обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц дійшла висновку про те, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі відповідного органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.
Також згідно з висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.07.2018 року у справі № 638/14260/16-ц, «шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна».
Крім того, у пунктах 57, 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2026 року у справі № 757/38039/17-ц зазначено про те, що «Велика Палата Верховного Суду неодноразово послідовно зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган».
При розгляді даної справи судом встановлено, що обвинувачені заподіяли потерпілому тілесні ушкодження саме під час виконання своїх службових повноважень, допустивши їх перевищення, а тому, заподіяна потерпілому неправомірними діями обвинувачених шкода, виходячи із вищевказаних нормативних актів та сталої практики Верховного Суду, повинна відшкодовуватись саме державою Україна в особі відповідного органу, яка, відшкодувавши вказану шкоду, матиме в порядку ст.1191 ЦК України право зворотної вимоги до обвинувачених.
Проте, позову до держави Україна, яка відповідно до ст.2 ЦК України, є самостійним суб`єктом цивільно-правових відносин, ОСОБА_7 не подавав; клопотання про залучення її до участі у справі в якості співвідповідача або заміну на належного відповідача, як це визначено ст.51 ЦПК України, не заявляв. Натомість, замінити неналежного відповідача чи залучити іншого відповідача у справі з власної ініціативи суд не вправі, оскільки відповідно до закріпленої у статті 13 ЦПК України загальної засади цивільного судочинства, змагальності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.08.2018 року справі № 523/9076/16-ц, «позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки. Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою. Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Таким чином, оскільки цивільний позов ОСОБА_7 пред`явлений не до належного відповідача - держави Україна, яка має відповідати за позовом, а безпосередньо до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , тому вказане є підставою для відмови у задоволенні вказаного позову з цих підстав.
При цьому, суд вважає необхідним роз`яснити позивачу ОСОБА_7 його право звернутися з позовом про відшкодування шкоди до належного відповідача в порядку цивільного судочинства.

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються при ухваленні вироку

На момент ухвалення вироку обвинуваченим у вказаному кримінальному провадженні запобіжний захід не обирався.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Керуючись ст.ст.368, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_5  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.365 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до вимог ст.54 КК України позбавити ОСОБА_5 спеціального звання «старший лейтенант поліції».

ОСОБА_6  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.365 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до вимог ст.54 КК України позбавити  ОСОБА_6  спеціального звання «лейтенант поліції».

Речові докази по справі:
- CD-R диск отриманий в результаті проведення огляду від 25.05.2023 року мобільного телефону марки «XIAOMI Mi 11 Lite», який належить ОСОБА_20 ; CD-R диск вилучений 14.03.2023 року у КНП ЛОР «ЛОЦ ЕМД МК», на якому збережено аудіофайл повідомлення ОСОБА_5 , - зберігати при матеріалах справи.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим і прокурору.

Суддя        ОСОБА_1