ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
12.03.2026	Справа № 910/12874/25	

Господарський суд міста Києва у складі:
Судді - Бондаренко-Легких Г. П.
за участю секретаря судового засідання (помічник судді) - Конона В. В.
розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи №910/12874/25

За позовом Приватного акціонерного товариства «Козятинхліб» (22100, Вінницька обл., м. Козятин, вул. Незалежності, 72)
До Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Лізинговий Фонд» (04205, м. Київ, проспект Оболонський, 35А, офіс 301)
про визнання права власності на Транспортний засіб

За участі представників сторін:
Представник позивача: Роїк О. В. - представник (довіреність від 17.11.2025);
Представник відповідача: не прибув;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство «Козятинхліб» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Лізинговий Фонд» про визнання за Приватним акціонерним товариством «Козятинхліб» права власності на транспортний засіб - фургон маловантажний категорії «В», марки ИЖ, модель 27175-037, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , колір - зелений, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (предмет лізингу за Договором фінансового лізингу№642/12/12-Н від 20.12.2012).
20.10.2025 Господарський суд міста Києва, дослідивши матеріали позовної заяви, залишив її без руху, про що постановив відповідну ухвалу.
27.10.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
30.10.2025 суд відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначив на 02.12.2025, про що постановив відповідну ухвалу.
18.11.2025 та 02.12.2025 до суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
У судовому засіданні 02.12.2025 суд на місці ухвалив: (1) задовольнити заяву позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, (2) закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 20.01.2026.
16.01.2026 до суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
У судовому засіданні 20.01.2026 суд на місці ухвалив: (1) задовольнити заяву позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, (2) оголосити перерву у судовому засіданні по суті справи на 12.03.2026.
12.02.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.
У судове засідання 12.03.2026 прибула представник позивача, відповідач або його уповноважений представник не прибули, про причину неявки суд не повідомляли. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши виступ у судових дебатах представника позивача, що просила задовольнити позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:
1. Фактичні обставини, що встановлені судом.
20.12.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (відповідач/лізингодавець) та Публічним акціонерним товариством "Козятинхліб" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Козятинхліб", позивач, лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 642/12/12-Н (надалі - Договір), за умовами якого лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння та користування з правом викупу майно (предмет лізингу), найменування та характеристики якого зазначено у Специфікації (Додаток №2 до Договору), а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу, сплачувати лізингові платежі, що зазначені у Графіку лізингових платежів, а також інші платежі відповідно до умов цього Договору.
Відповідно до п. 3.1 Договору сторони погодили, що предметом лізингу є автомобіль ИЖ 27175, детальний опис згідно зі специфікацією - додаток № 2.
Згідно додатку №2 до договору (специфікація) та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , предметом лізингу є - малотонажний фургон категорії В марки ИЖ, модель 27175-037, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , зеленого кольору.
Згідно з п. 8.1 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 27.05.2014 - загальна сума лізингових платежів - 99 696, 50 грн. 
Відповідно до п. 8.2 загальних умов договору фінансового лізингу, що є додатком № 3 до Договору - після закінчення строку лізингу право власності на предмет лізингу переходить від лізингодавця до лізингоодержувача.
Відповідно до п. 8.4 загальних умов договору фінансового лізингу, що є додатком № 3 до Договору - право власності на предмет лізингу (в тому числі, і в разі дострокового викупу предмету лізингу) переходить до лізингоодержувача тільки за умови відсутності заборгованості за лізинговими платежами, неоплачених витрат лізингодавця, що виникли у зв`язку з виконанням цього Договору, а також неоплачених штрафних санкцій і невідшкодованих підтверджених збитків лізингодавця за договором, або за будь-яким іншими договорами лізингу, укладеними між лізингодавцем і лізингоодержувачем, що підтверджується актом звіряння розрахунків, підписаного сторонами.
Відповідно до п. 8.6 загальних умов договору фінансового лізингу, що є додатком № 3 до Договору - передача права власності на предмет лізингу у випадках, передбачених п. 8.2., 8.3. здійснюється за Актом про передання права власності після здійснення лізингодавцем усіх дій щодо зняття предмета лізингу з обліку в органах ДАІ.
Позивач (лізингоодержувач) стверджує, що після виконання всіх фінансових зобов`язань за договором, направив відповідачу (лізингодавцю) лист за вих. №228 від 16.07.2025 про зняття предмета лізингу з обліку та передачу права власності, що залишився без відповіді та виконання.

2. Предмет та підстави позову.
Предметом позову є вимоги позивача до відповідача про визнання право власності на фургон малотонажний категорії «В», марки ИЖ, модель 27175-037, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_4 , колір - зелений, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (предмет лізингу за Договором фінансового лізингу № 642/12/12-Н від 20.12.2012).
Фактичними підставами позову є бездіяльність відповідача щодо підписання акту приймання-передачі та перереєстрації предмета лізингу в уповноважених органах (ДАІ МВС України/ТСЦ МВС України), що свідчить про не визнання (оспорювання/заперечення) відповідачем права власності позивача на предмет лізингу.
Юридичними підставами позову є статті 392 ЦК України, п. 27 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, що затверджений постановою КМУ від 07.09.1998 № 1388 (надалі - Порядок №1388).

3. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.
Позовні вимоги позивача зводяться до того, що останнім у повному обсязі виконано свої зобов`язання за Договором, зокрема, сплачено усі лізингові платежі. Лізингові платежі за договором сплачувалися консолідовано разом з платежами за двома іншими договорами фінансового лізингу №640/12/12-Н, №641/12/12-Н. Натомість, відповідач, попри обов`язок передбачений умовами договору, не здійснив передбачених дій щодо зняття транспортного засобу (предмета лізингу) з обліку в уповноважених органах та не передав документи, необхідні для оформлення права власності.

4. Обґрунтування вирішення спору за наявними матеріалами справи.
З повідомлення про доставку процесуального документа до електронного кабінету відповідача вбачається, що ухвала про відкриття провадження у справі від 30.10.2025 по справі доставлена в «Електронний кабінет» відповідача- 30.10.2025 о 16:14.
Згідно приписів частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (абз. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України).
В пункті 41 постанови Верховного Суду від 30.08.2022 по справі №459/3660/21 викладена правова позиція, що довідка про доставку документа в електронному вигляді до «Електронного кабінету» є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення.
Таким чином, ухвала про відкриття провадження у справі від 30.10.2025 вважається вручена відповідачу - 30.10.2025.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст. 178 ГПК України).
Суд констатує, що подальші ухвали-виклики також доставлялись в «Електронний кабінет» відповідача, а саме: ухвала-виклик від 03.12.2025 доставлена 03.12.2025 о 19:34, ухвала-виклик від 22.01.2026 доставлена 22.01.2026 о 14:33.
Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, втім відзив або заяву про продовження/поновлення строку для його подання до суду не подав впродовж розумного строку, а відтак, відповідач не скористався наданим йому правом на подання відзиву, з огляду на що суд вирішує позов за наявними матеріалами справи.

5. Оцінка доказів судом та висновки суду.
З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:
- чи підтверджено факт набуття позивачем права власності на предмет лізингу;
- чи доведено факт не визнання/оспорювання/заперечення відповідачем права власності позивача на спірне майно (предмет лізингу);
- відтак, чи підлягають позовні вимоги про визнання права власності у порядку статті 392 ЦК України задоволенню.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини 2 статті 16 ЦК України).
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).
Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК необхідно враховувати, що за змістом цієї норми судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.
Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи. Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин (такі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 344/16879/15-ц).
Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу. Схожі правові висновки викладені в пункті 44 постанови Великої Палати Верховного Суду 14.09.2021 у справі № 359/5719/17.
Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами (1) як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою (наявність охоронюваного законом інтересу), (2) так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.
Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 334 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 1388 державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції транспортних засобів установленим вимогам правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.
У пункті 8 Порядку Державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, затверджених постановою КМУ від 07.09.1998 за № 1388 (далі по тексту Порядок реєстрації № 1388) визначено перелік документів, якими підтверджується правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.
Системний аналіз наведених правових норм діє підстави для висновку, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків та проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Пунктом 7 Порядку №1388 передбачено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) (крім суб`єктів господарювання, що придбали транспортний засіб, який перебував на державній реєстрації, для його подальшого продажу) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в сервісних центрах МВС та без номерних знаків, що відповідають вимогам, установленим МВС, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.
У відповідності до пункту 8 Порядку №1388 (в редакції, що була чинна станом на момент укладення договору 20.12.2012 року) одним з документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є договір фінансового лізингу.
Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 911/1278/20 (пункт 7.13) навела правовий висновок, за яким як положеннями частини 1 статті 334 ЦК щодо переходу права власності на рухоме майно, так і спеціальним законодавством, що регулює порядок обліку та реєстрації транспортних засобів, не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Порушення приписів про державну реєстрацію великотоннажного та технологічного транспортного засобу має наслідком заборону його експлуатації (користування рухомим майном). Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу.
У пункті 7.15 постанови від 05.04.2023 у справі № 911/1278/20 Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 16.12. 2020 у справі № 278/3640/18, у якій, аналізуючи положення статті 334 ЦК та статті 34 Закону України «Про дорожній рух», суд зазначив: «…правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір комісії транспортного засобу та договір купівлі-продажу транспортного засобу. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує». Подібні правові висновки щодо застосування положень статті 34 Закону України «Про дорожній рух» викладено Верховним Судом також у постановах від 13.12.2018 у справі № 910/11266/17, від 21.05.2019 у справі № 912/1426/18.
Якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше (частина 2 статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» 1998 року, що був чинний на момент укладення між сторонами договору 20.12.2012 року).
Відповідно до п. 8.4 загальних умов договору фінансового лізингу - право власності на предмет лізингу (в тому числі, і в разі дострокового викупу предмету лізингу) переходить до лізингоодержувача тільки за умови відсутності заборгованості за лізинговими платежами, неоплачених витрат лізингодавця, що виникли у зв`язку з виконанням цього Договору, а також неоплачених штрафних санкцій і невідшкодованих підтверджених збитків лізингодавця за договором, або за будь-яким іншими договорами лізингу, укладеними між лізингодавцем і лізингоодержувачем, що підтверджується актом звіряння розрахунків, підписаного сторонами.
Матеріалами справи, а саме наданими позивачем платіжними дорученнями підтверджуються виконання останнім умов п. 8.4. загальних умов Договору фінансового лізингу № 642/12/12-Н від 20.12.2012 в частині внесення лізингових платежів у розмірі 99 696, 50 грн, що встановлений додатковою угодою №1 від 27.05.2014 до Договору.
Під час розгляду даної справи відповідачем не надано доказів, які спростовували б факт виконання позивачем зобов`язань за вищевказаним Договором.
За таких обставин, суд вважає доведеною обставину переходу до лізингоодержувача права власності на предмет лізингу у порядку передбаченому п. 8.4. загальних умов договору фінансового лізингу. 
Як зазначалось судом вище, відповідно до п. 8.6 загальних умов договору фінансового лізингу - передача права власності на предмет лізингу у випадках, передбачених п. 8.2., 8.3. здійснюється за Актом про передання права власності після здійснення лізингодавцем усіх дій щодо зняття предмета лізингу з обліку в органах ДАІ.
Пунктом 27 Порядку № 1388 (в редакції, що була чинна станом на момент укладення договору 20.12.2012 року) транспортні засоби, що придбаваються юридичною особою - лізингодавцем з метою подальшої передачі їх лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, реєструються за лізингодавцем. Після виконання договору фінансового лізингу транспортні засоби знімаються з обліку відповідно до вимог пункту 42 цього Порядку і реєструються за лізингоодержувачем на підставі зазначеного договору та акта приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 2.
Листом № 228 від 16.07.2025, позивач звернувся до відповідача з проханням зняти предмет лізингу (автомобіль ИЖ-27175-037) з обліку у відповідних органів МВС України, а також забезпечити зняття обтяження лізингом у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, після чого підписати з позивачем акт приймання-передачі права власності.
Під час розгляду справи суду не надано доказів підписання між сторонами акту приймання-передачі права власності на предмет лізингу, в той час як позивач звертався до відповідача з проханням підписати такий акт.
Вказані обставини, на переконання суду, свідчать про невизнання (оспорювання) відповідачем права власності на предмет лізингу, а відтак, у даному випадку, звернення позивача з відповідним позовом до суду відповідно до статей 16, 392 ЦК України про визнання права власності на транспортний засіб є ефективним способом захисту прав позивача, який у передбаченому законом та договором фінансового лізингу порядку набув право власності на предмет лізингу.
Отже, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

6. Розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
За таких обставин, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, суд покладає судовий збір за подання позовної заяви на відповідача.
Про понесення будь-яких інших витрат позивач суду не повідомляв.
На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 73-77, 86, 129, 182, 183, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позов Приватного акціонерного товариства «Козятинхліб» - задовольнити повністю.
2. Визнати за Приватним акціонерним товариством «Козятинхліб» право власності на транспортний засіб - фургон малотонажний категорії «В», марки ИЖ, модель 27175-037, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_4 , колір - зелений, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (предмет лізингу за Договором фінансового лізингу № 642/12/12-Н від 20.12.2012).
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Лізинговий Фонд» (04205, м. Київ, проспект Оболонський, 35А, офіс 301; ідентифікаційний код: 37859096) на користь Приватного акціонерного товариства «Козятинхліб» (22100, Вінницька обл., м. Козятин, вул. Незалежності, 72; ідентифікаційний код: 00375757) 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.
4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.03.2026.

Суддя Г. П. Бондаренко - Легких