ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1079/23 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Вівдиченко Т.Р., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У січні 2023 року до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.09.2018 по 23.12.2022 включно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню за період з 02.09.2018 по 23.12.2022 включно.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходила військову службу у відповідача у період з 02.09.2015 по 01.09.2018, після чого була звільнена з військової служби на підставі наказу №200 від 01.09.2018. Водночас під час звільнення їй не було виплачено індексацію грошового забезпечення, що змусило її звернутися із заявою до відповідача 17.11.2020. Попри отримання заяви, відповідач відповідь не надав та належних виплат не здійснив, що змусило позивача звернутись до суду для вирішення спору.
На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.10.2021 у справі №320/4406/21, відповідачем 24.12.2022 було здійснено виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у сумі 82?370,83 грн із відрахуванням військового збору. Однак позивач вважає, що ця виплата була здійснена з грубим порушенням строків, що вказує на несвоєчасне проведення остаточного розрахунку при звільненні.
Позивач вказує, що виплату було затримано на 1574 дні - з 02.09.2018 по 23.12.2022 включно. Виходячи з цього, позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за весь період затримки відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України. Водночас оскільки спеціальне законодавство - Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" - не врегульовує питання відповідальності за затримку остаточного розрахунку при звільненні, позивач обґрунтовує застосування загальних норм трудового законодавства.
На підтримку своєї позиції позивач посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, у справах №825/598/17 та №2340/4192/18, які підтверджують застосовність положень КЗпП до аналогічних правовідносин. Також позивач звертає увагу суду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №821/1083/17, де зазначено, що сам факт судового вирішення спору не звільняє роботодавця від відповідальності за затримку розрахунку.
Позивач наголошує на тому, що порядок обчислення середньої заробітної плати регламентується Постановою КМУ №100 від 08.02.1995, згідно з якою в ситуації, подібній до цієї, слід виходити з виплат за останні два календарні місяці роботи перед звільненням. Враховуючи системність порушення прав, позивач вважає, що бездіяльність відповідача підлягає визнанню протиправною, а належний спосіб захисту її прав - зобов`язання відповідача здійснити виплату середнього заробітку за весь період затримки остаточного розрахунку.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з неповним та невірним з`ясуванням фактичних обставин справи, порушенням норм матеріального права.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 2 вересня 2025 року та від 11 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до фактичних обставин справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 02.09.2015 по 01.09.2018, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 .
Відповідно до наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 від 31.08.2018 №200 старшого солдата ОСОБА_4 , оператора відділення радіолокаційної розвідки радіотехнічної батареї НОМЕР_3 зенітного ракетного дивізіону (С-300 ПС) НОМЕР_4 групи зенітних ракетних дивізіонів (С-300 ПС), звільнену з військової служи наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2018№34-рс відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у запас за пунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту), з 01.09.2018 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Проте при звільненні позивачу не було виплачено індексацію грошового забезпечення.
У цьому зв`язку позивач звернулась із заявою від 12.11.2020 до військової частини НОМЕР_1 , в якій просила нарахувати та виплатити їй індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018. Зазначену заяву отримано відповідачем 19.11.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення відправлення №0500337693892, проте відповіді позивачу не надано.
Позивач звернувся до адміністративного суду для вирішення спору.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08.10.2021 у справі №320/4406/21 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - листопад 2015 року.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 01 вересня 2018 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період грудень 2015 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, з виплатою різниці між перерахованою індексацією грошового забезпечення та фактично отриманою.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 01 вересня 2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2022 у справі №320/4406/21 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.10.2021 без змін.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01.08.2022 у справі №320/4406/21 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.10.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2022 у справі №320/4406/21.
На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.10.2021 у справі №320/4406/21 відповідачем 24.12.2022 виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року на загальну суму 82 370,83 грн з одночасним відрахуванням військового збору в розмірі 1,5%, що підтверджується витягом з карткового рахунку, наявним у матеріалах справи.
З наданої інформації встановлено, що позивача було звільнено 01.09.2018, а відповідачем нараховано і виплачено індексацію грошового забезпечення позивачу 24.12.2022 у розмірі 82 370,83 грн.
Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виснував, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені статтею 116 КЗпП України строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-111 (далі Закон №2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок - № 159).
Відповідно до статті 1 Закону №2050-III, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Статтею 2 Закону №2050-III передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території У країни і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно зі статтею 3 Закону №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Приписами статті 4 Закону №№2050-III закріплено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
У відповідності до пункту 1 Порядку № 159, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
За змістом пунктів 2, 3 Порядку № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.
Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території У країни і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).
У пункті 4 Порядку № 159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Слід зазначити, що Верховний Суд вже викладав правові висновки щодо застосування норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ, зокрема у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19, правовідносини у якій в частині цих позовних вимог є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.
Ухвалюючи постанову у справі №240/11882/19, Верховний Суд виходив із аналізу норм Закону №2050-ІІІ, відповідно до статті 2 якого, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).
На компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати до складових належної працівникові заробітної плати, як коштів, які мають компенсаторний характер та спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, наголошував і Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 березня 2023 року у справі № 620/7687/21, застосовуючи висновок Верховного Суду у справі №240/11882/19, з урахуванням наявності факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення за заявлений у цій справі період, у зв`язку з бездіяльністю власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, дійшов висновку, що така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
Крім того, як зазначив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 липня 2019 року у справі № 825/2023/16, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків виплати частини грошового забезпечення.
Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.
Доказів, які б відповідали вимогам статей 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України, та спростовували зазначені вище мотиви або підтверджували відсутність підстав для задоволення позову апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано.
Згідно з ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 242, 308, 315, 311, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

Т.Р. Вівдиченко