Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.04.2026  	Справа №607/24057/25 Провадження №2/607/273/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді - Позняка В.М., 
за участю секретаря судового засідання – Козак О.Є., представника позивача – Покотила Ю.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав, 

ВСТАНОВИВ:
18.11.2025 ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Покотило Юрій Володимирович, звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа – Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, просить позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано 22.07.2025. У зв`язку з призовом на військову службу, малолітній син сторін залишився проживати з відповідачкою. Починаючи з березня 2025 року відповідачка ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини, розвела безлад та антисанітарію за місцем проживання, а також почала систематично вживати алкоголь. ОСОБА_2 притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_3 . Дитину було передано в центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільськогої обласної державної адміністрації, а в подальшому – передано бабусі ОСОБА_4 . Позивач підтримує зв`язок зі своїм сином шляхом спілкування через відповідні програми у мережі Інтернет, та систематично здійснює грошові перекази бабусі ОСОБА_5 , в якої він проживає, з метою забезпечення потреб дитини. Відповідачка не піклується про сина, не цікавиться ним, тому просить позов задовольнити.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.11.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 15.01.2026 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому.
Відповідачка належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не надала, зважаючи на відсутність заперечень представника позивача, суд постановив проводити заочний розгляд справи.
Орган опіки і піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради в судове свого представника не направив, надіслав суду висновок щодо суті спору.
Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі із 02.08.2019, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.07.2025 у справі №607/6995/25.
В цьому шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , що видно із актового запису про народження № 1749 від 14.08.2019, сформованого в застосунку «Дія».
Орган опіки і піклування надав висновок, який затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради 18.03.2026 №355, відповідно до якого вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З висновку органу опіки та піклування суд встановив наступне.
Згідно з довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 25.09.2024 N? 8199, солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з 10.09.2024 по теперішній час.
07.03.2025 надійшла інформація з Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про те, що до Тернопільського РУП 06.03.2025 надійшло анонімне повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_1 перебуває мати з дитиною, яка неналежним чином виконує батьківські обов?язки щодо виховання свого сина.
Спеціалістом служби у справах дітей управління сім?ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради спільно з інспектором сектору ювенальної превенції Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, інспектором СПДН ГУНП в Тернопільській області здійснено виїзд за вищевказаною адресою.
ОСОБА_6 , матір?ю дитини, в черговий раз проведено профілактичну бесіду щодо належного виконання батьківських обов?язків.
Обстежено умови проживання, складено відповідний акт. Оскільки умови проживання в помешканні були незадовільні, ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_5 доставлено за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 . На ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 184 КУПАП.
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.03.2025 у справі N? 607/5004/25 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрито, у зв?язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Згідно з повідомленням управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції від 22.03.2025, по вулиці Глибочанська виявлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебувала в стані сильного алкогольного сп?яніння. З нею на вулиці був її син ОСОБА_7 в одній куртці, без штанів, взуття та шапки. На ОСОБА_2 складено протокол за ч. 2 ст. 184 КУпАП, за ч. 1 ст. 178 КУПАП.
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.04.2025 у справі N? 607/6727/25 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 850 грн.
Малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передано у Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації.
31.03.2025 спеціалістом служби у справах дітей управління сім?ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради спільно з працівниками управління патрульної поліції, фахівцем з соціальної роботи комунального закладу Тернопільської міської ради Тернопільський міський центр соціальних служб здійснено виїзд у складі мобільної бригади за адресою АДРЕСА_2 . У ході візиту з?ясовано, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за вказаною адресою разом з бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває під її наглядом.
Складено акт оцінки потреб сім?ї, з?ясовано умови проживання, надано відповідні консультації та рекомендації.
Зі слів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , мати дитини, до сина не приходила, лише телефонувала, її місце перебування не відоме.
Згідно з листом (відповіддю) управління сім?ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської ради від 23.04.2025 N? 509/24.3.1, спеціалістом служби у справах дітей управління сім?ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради 23.04.2025 проведено розмову з ОСОБА_4 , бабусею дитини, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
У ході розмови з?ясовано, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з березня 2025 року проживає разом з бабусею за вказаною вище адресою, перебуває під її наглядом.
Зі слів ОСОБА_8 , мати дитини, ОСОБА_2 контактує з сином, бере участь в його вихованні, планує влаштуватись на роботу.
Як вбачається із листа Тернопільської загальноосвітньої школи І-І ступенів N? 22 від 16.01.2026 N? 21, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 1-А класі з 01.09.2025. Школу учень відвідує у супроводі бабусі ОСОБА_4 та проживає разом із нею. Бабуся цікавиться його успіхами, але не була присутня на батьківських зборах.
22.01.2026 працівниками управління сім?ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради проведено обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_2 . Згідно з яким за даною адресою проживають ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Квартира загальною площею 43 кв. м. та складається з двох кімнат. Умови проживання посередні, санітарно-гігієнічний стан помешкання в межах норми, наявні необхідні меблі та побутова техніка. Дитина має окреме спальне місце, чисту постільну білизну, іграшки, є стіл для занять, зошити, підручники, канцелярія, хлопчик забезпечений сезонним одягом та взуттям, засобами гігієни.
Наказом управління сім?ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради від 22.01.2026 N? 55, малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на облік, як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах, у зв?язку із ухиленням матері від виконання батьківських обов?язків.
Відповідно до заяви від 30.01.2026, ОСОБА_4 повідомляє, що самостійно вже близько року займається вихованням та утриманням ОСОБА_5 . Батьки дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , участі у вихованні не приймають, не цікавляться дитиною. 
Наказом управління сім?ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради від 30.01.2026 N? 74, тимчасово влаштовано малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сім?ю бабусі ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 , строком на 6 місяців, у зв?язку із тим, що батько перебуває на військовій службі, а мати ухиляється від виконання батьківських обов?язків. 
Як вбачається із листа Тернопільського міського центру соціальних служб від 09.02.2026 N? 41, за висновком оцінки потреб ОСОБА_4 (бабуся по матері), ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснює догляд і виховання малолітнього онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьки дитини не беруть участі у вихованні та розвитку хлопчика, не цікавляться станом його здоров?я та навчання, не забезпечують базових потреб дитини.
Згідно з характеристикою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учня 1-А класу Тернопільської загальноосвітньої школи І-І ступенів N? 22 від 10.02.2026 N? 37, за період навчання з вересня 2025 року учень систематично відвідує школу, має непогані знання з предметів, які вивчаються. ОСОБА_5 проживає разом із бабусею ОСОБА_4 . Бабуся підтримує контакт із класним керівником, цікавиться успіхами дитини, але не була присутня на батьківських зборах. Батько, зі слів бабусі, перебуває у ЗСУ. Мати до школи не приходить і не цікавиться успіхами
Розглянувши справу суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи із такого.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно із частиною першою статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Частиною четвертою статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Вказані правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19.
Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, а також врахувавши практику ЄСПЛ, суд дійшов такого висновку.
Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками та наявність в її діях вини.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини.
Позивач не довів та не надав суду доказів того, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.
Орган опіки і піклування надав висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина.
При цьому, у вказаному висновку не викладено беззаперечних обставин винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачкою, які б свідчили про ухилення від виховання дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав суду не було надано.
В силу статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, які не мають для суду наперед встановленого значення, а тому, наданий висновок Органу опіки та не має обов`язкового характеру та судом оцінюється в сукупності з іншими зібраними по справі доказами. У статті 19 СК України зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Враховуючи вищенаведені обставини, суд не бере до уваги висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо її сина, оскільки, на думку суду, вказаний висновок недостатньо мотивований, зокрема, не аргументовано, які саме інтереси малолітньої дитини враховано та яким чином позбавлення батьківських прав забезпечуватиме інтереси самої дитини.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, оскільки позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітнього сина не буде відповідати меті такого заходу - захисту якнайкращих інтересів дитини.
Разом з тим, суд вважає, що участь ОСОБА_2 у вихованні сина не є достатньою, а тому відповідачку слід попередити, що у разі в подальшому неналежного виконання нею батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини, вона буде позбавлена батьківських прав.
На підставі наведеного, керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 141, 142, 223, 263, 265, 284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, статтями 19, 150, 154, 164, 165 Сімейного кодексу України, суд

У Х В А Л И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав – відмовити.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків.
Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів здати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення виготовлено 06.04.2026.

Реквізити сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_3 .
Третя особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, бульвар Т.Шевченка, 1, м. Тернопіль, код ЄДРПОУ 43459222.

Головуючий суддя    	В. М. Позняк