ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2871/25	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Принцевської Н.М.,
Ярош А.І.,
секретар судового засідання – Полінецька В.С.

за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Чукітова В.В., за ордером;
від відповідача: Порохова А.Є., у порядку самопредставництва;
від третьої особи-1: Печорська А.О., у порядку самопредставництва;
від третьої особи-2: Безверхий А.М., у порядку самопредставництва;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Одеської митниці та Державної казначейської служби України
на рішення Господарського суду Одеської області
від 01 грудня 2025 року (повний текст складено 05.12.2025)
у справі № 916/2871/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЖЕСТИК"
до Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеська митниця
за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:
1. Державної казначейської служби України
2. Служби безпеки України 
про стягнення 384 711,94 грн.

суддя суду першої інстанції: Смелянець Г.Є..
місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 25.03.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "МАЖЕСТИК" (далі також – позивач, Товариство) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовними вимогами до Одеської митниці (далі також – відповідач) про стягнення з Державного бюджету України шкоди в розмірі 384 711,94 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправними діями митного органу, наслідком яких стало завдання позивачу шкоди, яка пов`язана із перевезенням вантажу та його зберіганням.
В процесі розгляду справи №916/2871/25 до участі в останній судом першої інстанції було залучено Державну казначейську службу України (далі також – третя особа-1, Держказначейство) та Службу безпеки України (далі також – третя особа-2, СБУ) - в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Крім того, місцевим господарським судом було замінено відповідача у справі №916/2871/25 - Одеську митницю на належного відповідача - Державну митну службу України в особі відокремленого підрозділу Одеська митниця. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.12.2025 у справі №916/2871/25 (суддя Смелянець Г.Є.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЖЕСТИК" задоволені у повному обсязі. Крім того, стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЖЕСТИК" витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 770,68 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності матеріалами даної справи обставин того, що внаслідок неправомірних дій відповідача, поданий позивачем до переміщення через митний кордон товар тривалий час перебував на території митного поста Ізмаїл, розташованого на території ДП “Ізмаїльський морський торговельний порт” без належних умов дія зберігання, у зв`язку із чим було завдано збитків позивачу в розмірі 384 711,94 грн. 
Не погодившись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Одеська митниця звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2025 у справі №916/2871/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЖЕСТИК" до Одеської митниці повністю.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Одеська митниця зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, прийнятим за неправильним застосуванням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для даної справи.
Узагальнено доводи апеляційної скарги полягають у наступному:
- суд першої інстанції допустив істотне порушення норм процесуального права, оскільки неправильно застосував статтю 75 Господарського процесуального кодексу України, ототожнивши преюдиційні факти з правовою оцінкою адміністративного суду та не виконавши обов`язку самостійно дослідити й встановити ключові для спору обставини — наявність чи відсутність протиправності дій митного органу. Це порушення вплинуло на правильність вирішення справи та є самостійною підставою для скасування рішення;
- саме СБУ, а не митниця, провела вилучення зразків товару в межах своєї компетенції та направила їх до лабораторії для проведення необхідних досліджень. Митниця не могла впливати на порядок чи спосіб вилучення зразків у межах дій СБУ, так само як не могла ігнорувати отримані результати лабораторних досліджень, які були надані їй офіційно уповноваженим органом;
- на підставі всебічного аналізу документів, досліджень і встановлених фактів було зроблено висновок про наявність ознак порушення митних правил, що і стало підставою для складання відповідного процесуального документа, а тому митниця обґрунтовано відмовила у митному оформленні та склала протокол про порушення митних правил, таким чином дії митниці відповідають вимогам законодавства;
- сам факт отримання Одеською митницею офіційного повідомлення правоохоронного органу є самостійною та достатньою підставою для порушення справи про порушення митних правил;
- відхиляючи посилання відповідача на висновки викладені у постановах Верховного Суду, суд першої інстанції фактично проігнорував обов`язкову для застосування правову позицію найвищої судової інстанції щодо умов деліктної відповідальності держави. А ця правова позиція прямо й безпосередньо регулює саме ті правовідносини, що склалися у даній справі;
- місцевий господарський суд необґрунтовано та безпідставно послався на те, що результати досліджень ПРАТ «АЗОТ» не можуть бути враховані в межах провадження про порушення митних правил. При цьому, апелянт вважає, що такий висновок може використовуватися як інший документ, який містить фактичні дані, отримані шляхом лабораторного аналізу, і прямо відповідає вимогам Митного кодексу України (МКУ);
- МКУ покладає на посадову особу митного органу обов`язок оцінювати докази за внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин у їх сукупності - ігнорувати офіційні повідомлення СБУ та лабораторні результати митниця не могла;
- ТОВ "МАЖЕСТИК" у своїй позовній заяві не доведено факт спричинення збитків, не обґрунтовано розміру таких спричинених збитків, не встановлена та не доведена вина Одеської митниці, а навпаки Одеською митницею доведено , що шкода, яка заподіяна позивачу, не була та не могла бути заподіяна з вини Одеської митниці, та позивачем не доведений причинний зв`язок між діями Одеської митниці та шкодою, яка завдана позивачу.
Більш детально доводи апеляційної скарги відповідача викладені в апеляційній скарзі.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2025 для розгляду справи №916/2871/25 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді – Савицького Я.Ф., суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.
Крім того, також не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Державна казначейська служба України, яка просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2025 у справі №916/2871/25 в частині стягнення з Державного бюджету України судового збору у розмірі 5 770,68 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким покласти обов`язок зі сплати судового збору на Державну митну службу України в особі Одеської митниці.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги, Держказначейство посилається на те, що з боку позивача у даній справі відповідачем визначено Одеську митницю, як орган державної влади, незаконними діями якого завдано шкоду відповідно до статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України. При цьому, апелянт вказує, що остання самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, а тому будь-які виплати, зокрема, відшкодування судових витрат, повинно здійснюватися з рахунку саме цього органу, який відкритий в територіальному органі Державної казначейської служби України (безспірне списання коштів з рахунків винного органу, на яких обліковуються кошти бюджетних установ), а не з Державного бюджету України, що підтримано висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 01.08.2018 у справі №520/4116/16-ц.
Також, апелянт звертає увагу на те, що 01.01.2013 набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», стаття 3 якого передбачає, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу.
Проте, за твердженням апелянта, суд першої інстанції вищезазначеного не врахував, внаслідок чого неправильно застосував ст. 129 господарського процесуального кодексу України, поклавши обов`язок зі сплати судового збору на Державний бюджет України.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Одеської митниці та Державної казначейської служби України на рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2025 у справі №916/2871/25; об`єднано їх до сумісного розгляду та призначено розгляд останніх на 25.03.2026 об 11:30 год. Крім того, вказаною ухвалою продовжено розгляд апеляційних скарг Одеської митниці та Державної казначейської служби України на розумний строк; встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційні скарги та роз`яснено про їх право у цій же строк подати до суду заяви чи клопотання процесуального характеру.
22.01.2026 від ТОВ «МАЖЕСТИК» до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Одеської митниці, в якому позивач не погоджується з її доводами, просить залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін.
У даному відзиві позивач виходить з того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та належно мотивованим, а доводи за апеляційною скаргою не спростовують вірних висновків суду. 
Зокрема, Товариство вказує, що Одеська митниця помилково посилається в апеляційній скарзі на постанову Малиновського районного суду м. Одеси та Одеського апеляційного суду у справі №521/18057/21, як таку, що застосована судом першої інстанції в якості преюдиції, оскільки дана справи не стосується даної господарської справи, враховуючи те, що сторонами справи №521/18057/21 є Одеська митниця та ТОВ «ТРІКСА», а не Одеська митниця та ТОВ «МАЖЕСТИК». Тією справою, яка має преюдиційне значення у даному спорі є справа №521/7899/24 з огляду на те, що вона стосується тих самих осіб – Одеську митницю та ТОВ «МАЖЕСТИК», в останній також були досліджені докази, які були покладені в позицію Одеської митниці щодо законності протоколу про порушення митних правил. 
Отже, факт протиправності у діях Одеської митниці є встановленим та підтвердженим судовими рішеннями, і подальші посилання відповідача на відсутність такої ознаки не мають правового значення.
На переконання Товариства, Державна митна служба України є окремим органом державної влади, який самостійно несе відповідальність за прийняті процесуальні рішення, що також підтверджує сам апелянт. Наявність листів від іншого органу не звільняє митницю від обов`язку діяти виключно в межах та у спосіб, визначений законом, а також належним чином перевіряти підстави для складання протоколу. Позивач звертає увагу на те, що у справі №521/7899/24 судом встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення, що прямо свідчить про незаконність дій Одеської митниці. Перекладання відповідальності на інший орган не змінює цього факту та не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності.
ТОВ «МАЖЕСТИК» наполягає на тому, що матеріалами справи доведено наявність трьох елементів складу цивільного правопорушення, які є необхідними для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності згідно з статтею 1173 Цивільного кодексу України, а також обґрунтовано розмір завданих збитків.
Детальніше позиція Товариства наведена у відзиві на апеляційну скаргу відповідача.
Крім того, ТОВ «МАЖЕСТИК» надіслало до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, в якому не погоджується з даною апеляційною скаргою, наводить свою позицію щодо висновку суду першої інстанції в частині стягнення з Державного бюджету України судового збору у розмірі 5 770,68 грн, вказує про обґрунтованість в цій частині рішення від 01.12.2025 у справі №916/2871/25, у зв`язку з чим просить останнє залишити без змін (в оскаржуваній частині), а апеляційну скаргу Держказначейства – без задоволення.
Разом з тим, також 22.01.2016 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив СБУ на апеляційну скаргу, в якому Служба безпеки України вважає що апеляційна скарга Одеської митниці підлягає задоволенню, а додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 у справі № 916/2871/25 скасуванню, у тому числі, з огляду на наступне.
- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про всебічне дослідження та оцінку обставин які були встановлені у іншій судовій справі, а саме у справі про адміністративне правопорушення №521/18057/21; фактично судом першої інстанції не було надано правової оцінки обставин, які були встановлені у справі про адміністративне правопорушення №521/18057/21; в ході винесення рішення суд першої інстанціях лише формально посилався на рішення Малиновського районного суду м. Одеси без належної правової оцінки обставинам вказаної справи. В той же час, рішення у справі про адміністративне правопорушення №521/18057/21 встановило лише відсутність вини у діях особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, та не містило будь-яких висновків щодо правомірності або неправомірності поведінки митниці. Отже, надана судом оцінка обставинам не відповідає вимогам ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права;
- у даній справі головним фактом який підлягає встановленню є наявність протиправної поведінки державного органу та, відповідно, причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та настанням шкоди. Разом з тим, у даному спірному випадку відповідач діяв в межах повноважень, визначених Митним кодексом України, у чіткій відповідності до вимог статей 491, 495 та 558 цього Кодексу, реагуючи на офіційне письмове повідомлення правоохоронного органу, а тому підстав вважати дії митниці протиправними не вбачається, що не було враховано судом першої інстанції;
- доказів порушень встановленого порядку митного оформлення, перевищення повноважень або ігнорування обов`язкових процедур які б знаходились у причинно-наслідковому зв`язку з завданими збитками судом першої інстанції наведено не було;
- матеріали справи не містять доказів оскарження дії або бездіяльності Державної митниці України в особі її органів щодо затримки товару позивача. Оскаржуване рішення господарського суду не містить висновків які саме дії або бездіяльність відповідача є протиправною, у чому полягає їх протиправність та яким чином вони призвели до завдання збитків.
Судова колегія залишає поза увагою вищенаведені вимоги та аргументи третьої особи, з огляду на таке.
За приписами ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Також, згідно з ст. 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Статтею 258 Господарського процесуального кодексу України визначені вимоги для форми та змісту апеляційної скарги.
Так, за вказаною статтею, в апеляційній скарзі апелянтом зазначається, зокрема, у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення; нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції тощо.
Виходячи з вищезазначеного, судова колегія зазначає, що по суті вищевказаний відзив СБУ є апеляційною скаргою. Однак, для подання апеляційної скарги встановлюються окремі вимоги щодо її форми, строку на її подання та документів, що надаються разом з апеляційною скаргою, а тому, остання подана не у відповідності до приписів ст. 258 Господарського процесуального кодексу України.
Разом з цим, згідно зі ст. 265 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право приєднатися до апеляційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали. До апеляційної скарги мають право приєднатися також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки.
Втім, як свідчать наявні матеріали справи, СБУ до суду апеляційної інстанції не зверталось з окремою апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2025 у справі №916/2871/25, а також не скористалась своїм правом на приєднання до апеляційної скарги Одеської митниці.
В той же час, відповідно до частин 1, 5 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. 
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи (частини 2-4 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).
В свою чергу, відповідно до статей 258 та 263 Господарського процесуального кодексу України, заявами по суті справи на стадії апеляційного провадження є саме апеляційна скарга та відзив на апеляційну скаргу.
При цьому, у відзиві на апеляційну скаргу учасник справи зазначає своє обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог саме апеляційної скарги, а не вимоги (підстави) для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони викладаються в окремій апеляційній скарзі, з якою, як вже було зазначено вище, прокурор до Південно-західного апеляційного господарського суду не звертався.
Отже, оскільки відзив СБУ за своїм змістом та смисловим наповненням є оспоренням оскаржуваного рішення суду першої інстанції, то третя особа-2 також ініціює перегляд такого рішення шляхом подання процесуального документу, який не є апеляційною скаргою, поданою у встановленому законом порядку, а відтак, суд апеляційної інстанції не враховує такий відзив на апеляційну скаргу, поданий СБУ при апеляційному перегляді справи №916/2871/25.
Ухвалою суду від 09.03.2026 задоволено клопотання представника ТОВ "МАЖЕСТИК" – адвоката Чукітової Вікторії Віталіївни про надання їй можливості брати участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів – через систему відеоконференцзв`язку “EasyCon”. Вирішено здійснювати розгляд справи №916/2871/25 в режимі відеоконференції.
У судовому засіданні 25.03.2026, яке проводилось в режимі відеоконференції, представники учасників процесу виклали свої правові позиції по справі, якими підтримані вищезазначені доводи останніх.
У судовому засіданні 25.03.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно зі ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
З огляду на матеріали справи вбачається, що 07.05.2024 Одеською митницею Державною митної служби України складений протокол про порушення митних правил №0531/50000/24, в якому зазначено наступне.
18.03.2024 до зони митного контролю пункту пропуску “Ізмаїльський морський торговельний порт” відділу митного оформлення №1 митного поста “Придунайський” Одеської митниці за митною декларацією типу “ІМ 40 АА” №24UA500370001761U2, у напрямку “в`їзд”, на адресу ТОВ “МАЖЕСТИК” (код ЄДРПОУ 37436176), морським судном з NS PRIDE (Беліз) прибув товар “Добриво сечовина (карбамід) гранульована білого кольору (не у водному середовищі). Вага нетто 117080 кг., насипом. Якісні показники за паспортом якості: масова частка азоту, що в перерахунку на суху речовину складає 46,25%; вміст вологи/води становить 0,41мас%. Хімічна формула: NH2СОNH2. Використовується для сільського господарства. Виробник - (OMIFCO) Oman India Fertiliser Company SAOC. Країна виробництва Oman. Торгівельна марка OMIFCO.” вагою брутто/нетто 117 080,00 кг., загальною вартістю 44 561,72 доларів США, митна вартість 1 908 246,58 гривень.
В якості підстави для переміщення товару через митний кордон Україні ТОВ “МАЖЕСТИК” подано до митного органу наступні товаросупровідні документи:
- зовнішньоекономічний договір від 26.01.2024 №SM260124-UA;
- рахунок-фактура (інвойс) від 05.03.2024 №SRT2024000000057;
- коносамент від 08.03.2024 №2;
- коносамент країни виробника від 17.12.2023 №239812;
- сертифікат якості виробника від 08.12.2023;
- сертифікат про походження товару від 17.12.2023 №1060066;
- копії митної декларації країни відправника від 29.01.2024 №24310100AN00000772, від 05.03.2024 №24310100EX00015449 та інші товаросупровідні документи.
Відповідно до вищевказаних товаросупровідних документів товар за МД №24UA500370001761U2 переміщувався від турецької компанії “SIRKENLI TARIM URUNLERI TIC. VE SAN.A.S.” (Cumhuriyet Mah 768 Sk. No.11/ A Yuregir ADANA/ TURKEY) на адресу ТОВ “МАЖЕСТИК” (код ЄДРПОУ 37436176).
Відповідно документів наданих до митного оформлення: виробником товару є (OMIFCO) Oman India Fertiliser Company SAOC, країна виробництва Oman.
Матеріали справи свідчать, що Листом від 19.03.2024 №14/1/1-1629 СБУ просила відповідача організувати проведення заходів спрямованих на підтвердження автентичності документів, щодо країни походження та виробника товару, здійснення відбору зразків для проведення відповідного експертного дослідження на предмет встановлення його характеристик, найменування, відповідності коду УКТ ЗЕД, а також шляхом направлення офіційних запитів до (митних органів Республіки Туреччини, Туркменістану, Узбекистану та Оману.
На підставі листа Служби безпеки України від 19.03.2023 №14/1/1-1629 (вх. Одеської митниці від 19.03.2024 №8061/8.6) 21.03.2024 системою АСАУР “Інспектор - 2006” було згенеровано форми контролю: 
- 202-1 “Проведення часткового митного огляду з розкриттям до 20 відсотків пакувальних місць і вибірковим обстеженням транспортного засобу, із метою перевірки відповідності кількості та опису товарів і транспортних засобів даним, зазначеним у митній декларації”;
- 905-3 “Взяття проб (зразків) товарів для проведення досліджень (аналізу, експертизи), із метою встановлення характеристик, визначальних для класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД”.
21.03.2024, за результатом проведення часткового митного огляду в зоні діяльності Одеської митниці відповідачем складено Акт митного огляду від 21.03.2024 №24UA500370001761U2.
На підставі ст. 356 Митного кодексу України посадовими особами Одеської митниці були відібрані зразки “Добриво сечовина (карбамід)”.
Листом від 22.03.2024 №7.10-2/15-04/4/5368 Одеська митниця звернулась до Департаменту контролю та адміністрування митних платежів Держмитслужби та просила … розглянути питання щодо направлення на перевірку сертифікатів про походження загальної форми для перевірки на автентичність, достовірності даних про походження та надання сертифікатів, на підставі яких вони видавалися, та повідомити про отримані результати. До листа Одеської митниці додано: лист Головного управління з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності СБ України від 19.03.2024 № 14/1/1-1629; копії сертифікатів: загальної форми від 06.03.2024 № ММ 086473, від 17.12.2023 №1060066, від 18.03.2024 № ММ 0806474, від 15.03.2024 №А1798181, від 18.03.2024 №ТМ ТR 40800119, від 18.03.2024 №ТМ ТИ 40800120, від 18.03.2024 №ТМ ТЯ 40800121, від 18.03.2024 №ТМ ТЯ 40800122, від 18.03.2024 №ТМ ТR 40800123, від 18.03.2024 №ТМ ТR 40800124, від 18.03.2024 №ТМ ТR 40800125, 15.03.2024 №ММ 0801458, від 15.02.2024 №UZTR422010016301, від 16.02.2024 №UZTR 422010017001, від 16.02.2024 №UZTR 422010017002, від 16.02.2024 №UZTR 422010017201, від 16.02.2024 №UZTR 422010017202, від 16.02.2024 №UZTR 422010017203, від 22.02.2024 №UZTR 422010021001, від 22.02.2024 №UZTR 422010021002, від 22.02.2024 №UZTR 422010021003; проекти запитів українською та англійською мовами; інвойси; перелік документів про походження товарів, що направляються на перевірку.
01.04.2024, у рамках досудового розслідування кримінального провадження №22023000000001249 від 26.12.2023, контрольний примірник проб “Добриво сечовина (карбамід)”, який знаходився в Спеціалізованій лабораторії з питань експертизи та дослідження Держмитслужби, було вилучено Головним слідчим управління Служби безпеки України.
Листом від 01.04.2024 №6/4096 Головним слідчим управління Служби безпеки України вилучені зразки направлено на дослідження до лабораторної установи ПРАТ “АЗОТ” (код ЄДРПОУ 00203826).
11.04.2024 Листом №132-202/2 ПРАТ “АЗОТ” надано Результати випробувань зразків “сечовина (карбамід)”, відповідно до яких останнім були виявлені розбіжності окремих показників, зокрема показники “Вміст хімічної речовини фармальдегід” у порівнянні з поданими до митних органів сертифікату якості виробника. Також, ПРАТ “АЗОТ” зазначив, що гранульований карбамід виробляється в Ісламській Республіці Ірані, Білорусії, Російській Федерації.
24.04.2024 листом Головного слідчого управління Служби безпеки України №6/5158 (вх. Одеської митниці 29.04.2024 №11713/8.6) повідомлено Одеську митницю про здійснення досудового розслідування кримінального провадження №22023000000001249 від 26.12.2023, в рамках якого документується протиправна діяльність ТОВ “МАЖЕСТИК” (код ЄДРПОУ 37436176), що пов`язана із протиправним постачанням на митну територію України значних за обсягами партій мінеральних добрив, шляхом надання митними органами документів, які містять неправдиві відомості щодо виробника, країни походження, вартості, якісних характеристик товарів.
У листі Головного слідчого управління Служби безпеки України від 25.04.2024 №6/5158 СБУ повідомлено відповідача, що за результатами дослідження зразків “сечовини” (карбаміду) спеціалістами ПрАТ-“АЗОТ” (№132-202/2 від 11.03.2024) виявлені розбіжності окремих показників, зокрема, показники “Вміст хімічної речовини - фармальдегід”, у порівняні- з поданими до митних органів сертифікатом якості; за результатами дослідження зразків “калію хлористого”, спеціалістами ДП “Науковий центр превентивної токсикології харчової та хімічної безпеки ім. академіка Л.І. Медведя” МОЗ (№3/28-361 від 23.04.2024), виявлені розбіжності окремих показників, зокрема показники “Вміст хімічної речовини - вміст калію”, у порівняні з поданими до митних органів сертифікатом якості. Окрім того, повідомлено, що згідно дослідження, імпортовані на митну територію України мінеральні добрива за своїми хімічними властивостями може бути сумішшю мінеральних добрив виробництва “Білоруськалій” (входить до концерну “Белнефтехим” щодо якого запровадженні обмежувальні заходи (санкції) РНБО) та мінеральних добрив виробництва Узбекистану. Про результати проведених заходів та отриманні результати, СБУ просило відповідача повідомити у письмовому вигляді.
Листом від 01.05.2024 №7/10-4/20-04/10/78 відповідач просив позивача прибути 06.05.2024 з метою надання пояснень стосовно обставин здійснення спірної зовнішньоекономічної поставки та митного оформлення, а також прийняття участі у можливому складанні протоколу про порушення митних правил, ознайомлення з відповідними правами і обов`язками та одержання другого екземпляру протоколу про ПМП.
Позивач наполягає на тому, що з боку ТОВ «МАЖЕСТИК» при переміщенні товару через митний кордон України були надані всі необхідні, передбачені законом документи на підтвердження країни походження товару, натомість, митним органом не було доведено факту подання ТОВ “МАЖЕСТИК” в якості підстави для переміщення товару документів, які б містили неправдиві відомості стосовно країни походження товару (Султанат ОМАН) та, як наслідок, наявності в діях керівника Товариства будь-якого умислу на вчинення дій, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю.
Разом з тим, як стверджує позивач, всупереч вищевикладених положень законодавства, митний орган не скористався наданим йому правом для усунення сумнівів у дійсності документів про країну походження товару, зокрема, не ініціював направлення запиту до уповноважених органів Оману та не перевірив факт видачі сертифікатів, внаслідок чого не спростував повідомлену ТОВ “МАЖЕСТИК” інформацію про країну походження товару.
Натомість, Одеською митницею відносно керівника ТОВ «МАЖЕСТИК» - ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил №0531/50000/24 від 07.05.2024 за ознаками порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.
У листі від 09.05.2024 №7/10-4/20-04/10/8363 Одеська митниця запропонувала керівнику позивача в строк до 20.05.2024 надати пояснення з приводу порушення митних правил. 
Разом з цим, Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 02.07.2024 у справі №521/7899/24, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 02.09.2024, провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.
Відтак, позивач вважає, що Одеською митницею відносно ОСОБА_1 було безпідставно та незаконно складено протокол про порушення митних правил №0531/50000/24 від 07.05.2024 за ознаками порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК, у зв`язку із чим товар добриво (карбамід гранульований) пролежав з 19.03.2024 по 14.10.2024 на території митного поста Ізмаїл, розташованого на території ДП “Ізмаїльський морський торговельний порт”, у зв`язку із чим позивачу було завдано збитків у розмірі 384 711,94 грн..
Так, судом першої інстанції було встановлено, що у період з 19.03.2024 по 23.03.2024 спірний вантаж позивача був вивантажений ТОВ “Германн Вілле”, про що в матеріалах справи наявний відповідний генеральний акт №01/3 від 23.03.2024.
В подальшому у період з 23.03.2024 по 22.08.2024 спірний вантаж позивача зберігався ТОВ “Германн Вілле” на відкритому майданчику з судна “NS PRIDE” (IMO 8815293)
У листі вих.№19/07-24 від 19.07.2024 позивач, у зв`язку з тим, що вантаж позивача не був вилучений митницею та наразі блокує діяльність критичної інфраструктури, а саме причалу (1 район) порту ДП “Ізмаїльський морський торговельний порт” просив відповідача дозволити перемістити вказаний вантаж в зоні діяльності того самого порту в зону митного контролю “Сухого порту” ДП “ІЗМ МТП”, товар буде переміщуватись під митним контролем, в межах зони діяльності одного митного поста Ізмаїл та одного порту.
22.08.2024 спірний вантаж був перевантажений з трюму судна, зафасований у біг-беги, завантаження на автомобільний транспорт та вивезений до ВД “Сухий порт” ВПК “ПВР”.
14.10.2024 відповідачем дозволено вивезти позивачу спірний вантаж – карбамід вагою 117 080 кг у 168 біг-бегах з ВД “Сухий порт” ВПК “ПВР”, про що в матеріалах справи наявна відповідна рознарядка №4 від 14.10.2024 на вивезення імпортних вантажів.
На підтвердження розміру заявленої до стягнення шкоди у матеріалах справи наявні:
1. Договір №08-23 надання послуг з перевантаження вантажів від 05.10.2023, укладений між ТОВ “Германн Вілле” (Виконавець) та ТОВ “МАЖЕСТИК” (Замовник, позивач), за умовами якого Виконавець зобов`язується за винагороду надати Замовнику послуги з організації вантажних операцій з вантажем Замовника та виконати додаткові послуги і роботи (сортування, фасування, зберігання вантажу та інші), визначені у заявці до Договору, а Замовник зобов`язується забезпечити своєчасне пред`явлення Виконавцю вантажу для наданню послуг, в узгодженому обсязі, своєчасний вивіз вантажу та оплатити Виконавцю вартість наданих послуг в порядку та на умовах визначених Договором. 
2. Заявка №2 від 11.03.2024 на надання послуг з перевантаження вантажів по договору надання послуг з перевантаження вантажів №08-23 від 05.10.2023.
3. Додаток №2 від 11.03.2024 до договору надання послуг з перевантаження вантажів №08-23 від 05.10.2023.
4. Листи вих.№14/03-24 від 14.03.2024 та вих.№17/03-24 від 14.03.2024, в якому позивач просив ТОВ “Германн Вілле” здійснити вивантаження та фасування у біг-беги добрива з судна “NS PRIDE” (IMO 8815293) вагою 117,080 т та номенклатурою вантажу згідно супровідних документів.
5. Генеральний акт №01/3 від 23.03.2024.
6. Доповнення №1 від 01.04.2024 до додатку №2 від 11.03.2024 до договору надання послуг з перевантаження вантажів №08-23 від 05.10.2023.
7. Акт надання послуг №68 від 16.05.2024 на підставі договору №08-03 від 05.10.2023 на суму 19 530 грн., розрахунок вартості зберігання (період з 23.03.2024 по 30.04.2024) на суму 16 275,27 грн. без ПДВ, рахунок на оплату №64 від 30.04.2024 на суму 19 530,32 грн.
8. Акт надання послуг №69 від 31.05.2024 на підставі договору №08-03 від 05.10.2023 на суму 17 751,88 грн., розрахунок вартості зберігання (період з 01.05.2024 по 31.05.2024) на суму 14 793,23 грн. без ПДВ, рахунок на оплату №68 від 31.05.2024 на суму 17 751,88 грн.
9. Акт надання послуг №74 від 16.07.2024 на підставі договору №08-03 від 05.10.2023 на суму 41 920,84 грн., рахунок на оплату №74 від 16.07.2024 на суму 41 920,84 грн.
10. Акт надання послуг №82 від 31.07.2024 на підставі договору №08-03 від 05.10.2023 на суму 62 891,14 грн., рахунок на оплату №75 від 31.07.2024 на суму 62 891,14 грн.
11. Лист позивача на адресу відповідача вих.№19/07-24 від 19.07.2024, згідно з яким позивач, у зв`язку з тим, що вантаж позивача не був вилучений митницею та наразі блокує діяльність критичної інфраструктури, а саме причалу (1 район) порту ДП “Ізмаїльський морський торговельний порт” просив відповідача дозволити перемістити вказаний вантаж в зоні діяльності того самого порту в зону митного контролю “Сухого порту” ДП “ІЗМ МТП”, товар буде переміщуватись під митним контролем, в межах зони діяльності одного митного поста Ізмаїл та одного порту.
12. Лист позивача на адресу ТОВ “Германн Вілле” вих.№47/07-24 від 26.07.2024, в якому позивач просив ТОВ “Германн Вілле” здійснити завантаження автомобільного транспорту для переміщення вантажу в межах порту з судна “NS PRIDE” (IMO 8815293), а саме добрива (карбамід гранульований) вагою 117,248 т брутто у кількості 168 б/б, за Коносаментом № 2 від 08.03.2024 зі складу ВПК “ПВР” на склад ВД “Сухий порт” ВПК “ПВР” для подальшого зберігання під митним контролем.
13. Лист позивача на адресу ТОВ “Германн Вілле” вих.№17/08-24 від 20.08.2024, в якому позивач просив ТОВ “Германн Вілле” здійснити перетарку біг-бегів з судна “NS PRIDE” (IMO 8815293) вагою 117,080 т та номенклатурою вантажу згідно супровідних документів.
14. Лист позивача на адресу ТОВ “Германн Вілле” вих.№20/08-24 від 21.08.2024, в якому позивач просив ТОВ “Германн Вілле” виконати роботи по зважуванню автомобільного транспорту, для вивезення мінерального добрива з судна “NS PRIDE” (IMO 8815293) вагою 117,080 т та номенклатурою вантажу згідно супровідних документів.
15. Лист позивача на адресу ТОВ “Германн Вілле” вих.№22/08-24 від 22.08.2024, в якому позивач просив ТОВ “Германн Вілле” здійснити перевантаження мінерального добрива з трюму судна, (касування у біг-бегі, завантаження на автомобільний транспорт з судна “NS PRIDE” (IMO 8815293) вагою 117,080 т та номенклатурою вантажу згідно супровідних документів.
16. Акт надання послуг №93 від 22.08.2024 на підставі договору №08-03 від 05.10.2023 на суму 104 719,19 грн., рахунок на оплату №37 від 19.03.2024 на суму 104 561,34 грн., рахунок на оплату №93 від 22.08.2024 на суму 157,85 грн.
17. Лист позивача на адресу ТОВ “Германн Вілле” вих.№24/08-24 від 22.08.2024, в якому позивач просив ТОВ “Германн Вілле” надати разові перепустки на автомобільний транспорт для вивезення мінерального добрива з судна “NS PRIDE” (ЇМО 8815293) вагою 117,080 т та номенклатурою вантажу згідно супровідних документів.
18. Акт надання послуг №94 від 22.08.2024 на підставі договору №08-03 від 05.10.2023 на суму 1 152 грн., рахунок на оплату №94 від 22.08.2024 на суму 1 152 грн.
19. Акт надання послуг №95 від 22.08.2024 на підставі договору №08-03 від 05.10.2023 на суму 43 522,33 грн., розрахунок вартості зберігання (період з 01.08.2024 по 22.08.2024) на суму 36 268,61 грн. без ПДВ, рахунок на оплату №95 від 22.08.2024 на суму 43 522,33 грн.
20. Акт надання послуг №96 від 22.08.2024 на підставі договору №08-03 від 05.10.2023 на суму 69 638,24 грн., рахунок на оплату №88 від 19.08.2024 на суму 69 638,24 грн.
21. Платіжні інструкції (платник - ТОВ “МАЖЕСТИК”, отримувач - ТОВ “Германн Вілле”) №459 від 18.04.204 на суму 104 561,34 грн., №491 від 05.06.204 на суму 37 282,20 грн., №522 від 25.07.2024 на суму 41 920,84 грн., №525 від 29.07.2024 на суму 62 891,14 грн., №556 від 03.09.2024 на суму 100 000 грн., №561 від 10.09.2024 на суму 14 470,42 грн.
22. Договір про надання послуг №29/09-2023 від 29.09.2023, укладений між ТОВ “Лентакс-Юг” (Виконавець) та ТОВ “МАЖЕСТИК” (Замовник, позивач), за умовами якого Виконавець зобов`язуються надавати Замовнику послуги, які пов`язані із обробкою його вантажі (навантажувально-розвантажувальні роботи, перевезення, переміщення, перевірки кількості та якості, збереження, облік, сортування, переупакування, нанесення маркування (за необхідності), ремонту упаковки/тари, підготовку під завантаження, завантаження, кріплення, із складенням та підписанням (за необхідності) накладних та інших документів тощо)в, а Замовник - приймати та оплачувати послуги.
23. Акт №ОУ-0000144 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21.08.2024 на суму 18 375 грн., рахунок-фактуру №СФ-00144 від 21.08.2024 на суму 22 050 грн.
24. Платіжну інструкцію (платник - ТОВ “МАЖЕСТИК”, отримувач - ТОВ “Лентакс-Юг”) №576від 27.09.2024 на суму 22 050 грн.
25. Товарно-транспортні накладні №2 від 21.08.2024, №3 від 21.08.2024, №4 від 21.08.2024, №12 від 21.08.2024, №17 від 21.08.2024, №18 від 21.08.2024, №19 від 22.08.2024.
26. Договір №241КВ-П про надання послуг з перевалки вантажів між Державним підприємством “Ізмаїльський морський торговельний порт” та Товариством з обмеженою відповідальністю “МАЖЕСТИК” від 27.12.2023, укладений між ДП “Ізмаїльський морський торговельний порт” (Підприємство) та ТОВ “МАЖЕСТИК” (Клієнт, позивач), за умовами якого Підприємство зобов`язується за завданням Клієнта здійснити перевалку (навантажувально-розвантажувальні роботи (НРР) і зберігання експортних, імпортних і транзитних вантажів Клієнта в номенклатурі і обсяги, визначених в Додатку 1 до Договору, а також, за заявкою Клієнта, надати інші послуги, пов`язані з перевалкою і зберіганням вантажів, а Клієнт забезпечує завезення/вивезення вантажу до/з Підприємства і зобов`язується своєчасно оплатити Підприємству роботи (послуги).
27. Додаткову угоду №4 від 31.07.2024 до договору від 27.12.2023 №241КВ-П про надання послуг з перевалки вантажів між Державним підприємством “Ізмаїльський морський торговельний порт” та Товариством з обмеженою відповідальністю “МАЖЕСТИК”.
28. Лист позивача на адресу ДП “Ізмаїльський морський торговельний порт” вих.№21/08-24 від 21.08.2024, в якому позивач просив ДП “Ізмаїльський морський торговельний порт” виконати роботи по зважуванню автомобільного транспорту у кількості 8 авто для перевезення вантажу з судна “NS PRIDE” (IMO 8815293), а саме карбамід гранульований вагою 117,080 т.
29. Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №6999/11 (ТЕК) від 22.08.2024 на підставі договору №241КВ-П від 27.12.2023 на суму 1920 грн., довідку-розрахунок виконаних робіт (наданих послуг) ВПК “ПВР” 553 на суму 1600 грн. без ПДВ.
30. Платіжну інструкцію (платник - ТОВ “МАЖЕСТИК”, отримувач - ДП “Ізмаїльський морський торговельний порт”) №558 від 05.09.2024 на суму 1 920 грн.
Окрім того, відповідач надав до суду: 
- лист ПрАТ “АЗОТ” від 19.08.2025 №132-202/7-1148, яким відповідача повідомлено, що лабораторія дільниці з контролю цехів міндобрив, ЮС, капролактаму, аміаку у складі централізованого відділу технічного контролю ПрАТ “АЗОТ” (далі - лабораторія), що проводила випробування двох зразків карбаміду наданих Головним слідчим управління СБ України згідно листа від 01.04.2024 № 6/4096, має право на здійснення вимірювань згідно сертифіката визнання вимірювальних можливостей № РЯ 0022/21 від 01.03.2021 та проводити випробування сечовини на відповідність ДСТУ 7312:2013 “Сечовина (карбамід). Технічні умови”. Періодично уповноважений орган з сертифікації проводить аудит діяльності системи вимірювань лабораторії з метою підтвердження її вимірювальних можливостей. До листа додано сертифікат визнання вимірювальних можливостей від 01.03.2021 №РЯ 0022/21; перелік вимірювальних можливостей дільниці з контролю цехів міндобрив, ІОС, капролактаму, аміаку у складі централізованого відділу технічного контролю ПрАТ “АЗОТ”; звіт за результатами аудиту від 08.02.2021;
- лист запит Державної митної служби України №15/15-03-01/11/2613 від 14.05.2024.
Дослідивши доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
За приписами ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частинами 1 та 2 ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Статтею 56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
У відповідності до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Отже, на відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма ст. 1173 Цивільного кодексу України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у даній справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи. Вказану правову позицію було висловлено Верховним Судом у постановах від 23.05.2018 у справі №923/574/17 та від 18.06.2018 у справі №904/1284/17.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. Аналогічні висновки наведені в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №910/9095/18.
За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у п. 32 постанови від 03.09.2019 у справі №916/1423/17, застосовуючи положення статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України, суд має встановити: 
- по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; 
- по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.
Таким чином, дії (бездіяльність) відповідного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно, встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та про відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки.
Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції зазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №914/1221/17, яка також була врахована у постанові від 26.01.2022 у справі №916/3322/19.
У постанові від 12.03.2019 у справі №920/715/17 Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи виключну правову проблему стосовно самостійного встановлення господарськими судами незаконності дій органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування під час розгляду справ про відшкодування шкоди, дійшла висновку, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.
Також, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі №910/11027/18 викладено правову позицію, відповідно до якої за загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 1 та ч. 3 ст. Господарського процесуального кодексу України). Тож, при зверненні з позовом про відшкодування заподіяної майнової шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Вказана норма Основного Закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
У даному випадку, як було зазначено вище, на підставі листа Служби безпеки України від 19.03.2023 №14/1/1-1629 (вх. Одеської митниці від 19.03.2024 № 8061/8.6), 21.03.2024 системою АСАУР “Інспектор - у 2006” було згенеровано форми контролю: 
- 202-1 “Проведення часткового митного огляду - з розкриттям до 20 відсотків пакувальних місць і вибірковим обстеженням транспортного засобу, з метою перевірки відповідності кількості та опису товарів і транспортних засобів даним, зазначеним у митній декларації”; 
- 905-3 “Взяття проб (зразків) товарів для проведення досліджень (аналізу, експертизи) з метою встановлення характеристик, визначальних для класифікації товарів згідно з УКТЗЕД”.
За результатом проведення часткового митного огляду в зоні діяльності Одеської митниці складено Акт митного огляду від 21.03.2024 №24UA500370001761U2.
24.04.2024 листом Головного слідчого управління Служби безпеки України №6/5158 (вх. Одеської митниці 29.04.2024 №11713/8.6) повідомлено Одеську митницю про здійснення досудового розслідування кримінального провадження №22023000000001249 від 26.12.2023, в рамках якого документується протиправна діяльність ТОВ “МАЖЕСТИК” (код ЄДРПОУ 37436176), що пов`язана із протиправним постачанням на митну територію України значних за обсягами партій мінеральних добрив, шляхом надання митними органами документів, які містять неправдиві відомості щодо виробника, країни походження, вартості, якісних характеристик товарів.
Одеською митницею відносно керівника ТОВ «МАЖЕСТИК» - ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил №0531/50000/24 від 07.05.2024 за ознаками порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.
Згідно з ст. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В постанові від 02.07.2025 у справі № 910/18143/23 Верховний Суд зазначив, що обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.
Так, матеріалами справи підтверджується, що питання щодо притягнення до відповідальності керівника ТОВ “МАЖЕСТИК” - ОСОБА_1 розглядалось Малиновським районним судом м. Одеси в межах справи №521/7899/24. 
Малиновським районним судом м. Одеси в постанові від 02.07.2024 у справі №521/7899/24 було встановлено відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, у зв`язку із чим провадження по справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 , закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
02.09.2024 у вказаній справі Одеським апеляційним судом була винесена постанова, яка набрала законної сили 02.09.2024, якою апеляційну скаргу представника Одеської митниці Держмитслужби України було залишено без задоволення. Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 02.07.2024 залишено без змін.
Отже, обставини, встановлені в постанові Малиновського районного суду м. Одеси від 02.07.2024 та постанові Одеського апеляційного суду від 02.09.2024 у справі №521/7899/24 не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. 
Судом у справі №521/7899/24 встановлено, що митним органом не надано беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 були вчинені умисні дії, направлені на переміщення товарів через митний кордон України шляхом надання митному органу як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості, натомість заявлена ТОВ “МАЖЕСТИК” інформація про країну походження переміщуваного товару – Оман базувалась не лише на документах, виданих продавцем (відправником) товару, а й з урахуванням турецьких митних декларацій, коносаментів, сертифікату про походження товару, виданого ТПП Оману, та ін.; проведені випробування зразків сечовини (карбаміду) не можуть бути прийняті до уваги, оскільки митним органом були порушені вимоги проведення експертизи, передбачені ст.ст. 515, 516 МК України.
Судами адміністративної юрисдикції було встановлено, що відповідно до матеріалів справи, митну декларацію №24UA500370001761U2 було подано представником ТОВ «МАЖЕСТИК», який діяв від імені та в інтересах Товариства.
В якості підстави для переміщення товару «Добриво сечовина (карбамід) гранульована білого кольору (не у водному середовищі)» через митний кордон України представником ТОВ «МАЖЕСТИК» були подані до митного органу певні товаросупровідні документи, серед яких, зокрема, документи, які підтверджували країну походження товару, який переміщувався через державний кордон України, а саме коносамент країни виробника №239812 від 17.12.2023; сертифікат якості виробника від 08.12.2023; сертифікат про походження товару №1060066 від 17.12.2023.
Відповідно до вищевказаних товаросупровідних документів, виробником вищезазначеного товару є (OMIFCO) Oman India Fertiliser Company SAOC, країна виробництва Oman.
Відтак, апеляційна колегія звертає увагу на те, що за твердженням митного органу, ГСУ СБУ було повідомлено Одеську митницю про здійснення досудового розслідування к/п №22023000000001249 від 26.12.2023, в рамках якого документується протиправна діяльність ТОВ “МАЖЕСТИК”, що пов`язана із протиправним постачанням на митну територію України значних за обсягами партій мінеральних добрив, шляхом палання митними органами документів, які містять неправдиві відомості щодо виробника, країни походження, вартості, якісних характеристик товарів.
В свою чергу, судами було встановлено, що товаросупровідні документи, надані декларантом керівником ТОВ “МАЖЕСТИК” в якості підстави для переміщення товару через митний кордон України, повністю підтверджують країну походження товару «Добриво сечовина (карбамід) гранульована білого кольору (не у водному середовищі)» у кількості117 080,00 кг. –Оман (Oman).
При цьому, було зазначено, що відповідно до положень ч. 2 ст. 43 МК України, у разі виникнення сумнівів щодо дійсності документів про походження товару та/або правильності відомостей, що в них містяться, зокрема щодо відомостей про країну походження товару, митний орган може перевірити факт видачі сертифіката та/або його зміст на веб-сайті компетентного органу (організації), що видав сертифікат, або звернутися у паперовій або електронній формі до такого компетентного органу (організації) із запитом про проведення перевірки автентичності документа про походження товару та відповідності походження товару правилам походження, встановленим цим Кодексом.
Разом із тим, всупереч вищевикладених положень законодавства, митний орган не скористався наданим йому правом для усунення сумнівів у дійсності документів про країну походження товару, зокрема, не ініціював направлення запиту до уповноважених органів Оману та не перевірив факт видачі сертифіката та/або його зміст на відповідному веб-сайті органу, який видав такий сертифікат, внаслідок чого не спростував повідомлену ТОВ «МАЖЕСТИК» інформацію про країну походження товару.
Відтак, декларантом ТОВ «МАЖЕСТИК» при переміщенні товару через митний кордон України були надані всі необхідні, передбачені законом документи на підтвердження країни походження товару, натомість, митним органом не було доведено факту подання ТОВ «МАЖЕСТИК» в якості підстави для переміщення товару документів, які б містили неправдиві відомості стосовно країни походження товару (Султанат Оман) та, як наслідок, наявності в діях керівника Товариства ОСОБА_1 будь-якого умислу на вчинення дій, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю.
Що стосується проведеного ПрАТ «АЗОТ» в межах досудового розслідування к/п №22023000000001249 лабораторного дослідження зразків товару «карбамід», за результатами якого були виявлені певні розбіжності окремих показників у порівнянні з поданими до митного органу сертифікату якості виробника та зауваження стосовно списку країн виробництва карбаміду, до якого не входить Оман, то суд апеляційної інстанції дійшов зауважував на тому, що результати такого лабораторного дослідження не могли бути прийняти судом до уваги в межах розгляду справи №521/7899/24 про порушення митних правил з огляду на наступне.
Одним із джерел доказів у справах про порушення митних правил, відповідно до положень н. 4 ч. 1 ст. 495 МК України, виступає висновок експерта.
Вимогами ч.ч. 1 та 2 ст. 515 МК України передбачено, що експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою.
Експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.
Так, митним органом не було надано доказів того, що ПрАТ «АЗОТ», результати випробувань якого містяться в матеріалах справи, є експертною установою, а також того, що його співробітники володіють необхідним рівнем професіоналізму та компетентності для здійснення хімічного аналізу карбаміду (сечовини), натомість, відповідно до відкритих інтернет-джерел, зокрема, сайту «YouControl»,ПрАТ «АЗОТ» підприємство, основним видом діяльності якого є виробництво добрив та азотних сполук, тобто до його компетенції не входить проведення експертизи в розумінні вимог митного законодавства.
З урахуванням викладеного, наявні в матеріалах справи результати проведеного ПрАТ «АЗОТ» лабораторного дослідження товару «добриво сечовина (карбамід)» в даному випадку не можуть бути визнані належними доказами, які б підтверджували подання ТОВ «МАЖЕСТИК» при переміщенні товарів через митний кордон України документів, які містять розбіжності окремих показників.
Проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд, як і суд першої інстанції дійшли до висновку про те, що митним органом не надано беззаперечних доказів того, що керівником ТОВ «МАЖЕСТИК» ОСОБА_1 були вчинені дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товарів документів, які містять неправдиві дані стосовно країни походження товарів та містять розбіжності окремих показників.
З урахуванням викладеного, суди констатували, що в даному випадку посадовими особами митного органу не було доведено наявності в діях ОСОБА_1 складу порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, зокрема, наявності об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення у формі вчинення дій, спрямованих на переміщення товару через митний кордон України шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товару документів, які містять неправдиві дані стосовно країни походження товарів та містять розбіжності окремих показників, у зв`язку із чим, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх належним чином, дійшов обґрунтованого та правильного висновку про відсутність в діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 483 МК України.
Отже, судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення №521/7899/24 встановлено факт відсутності порушення митних правил під час переміщення і декларування товару позивачем через митний кордон України та відповідність товару, який зазначено у митній декларації, товарно-супровідним документам.
При цьому, саме посадові особи митниці безпідставно склали протокол №0531/50000/24 від 07.05.2024 за ознаками порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, відносно керівника ТОВ "МАЖЕСТИК", та як наслідок, безпідставно затримали на тривалий час вантаж в зоні митного контролю. Наведеним підтверджується наявність вини відповідача у порушенні прав позивача.
Таким чином, колегія суддів вказує, що Одеською митницею відносно ОСОБА_1 було безпідставно та незаконно складено протокол про порушення митних правил №0531/50000/24 від 07.05.2024 за ознаками порушення митних правил, передбаченого ч. 1ст. 483 МК, у зв`язку із чим товар добриво “Крбамід” у кількості 117,080 т пролежав з 19.03.2024 по 14.10.2024 на території митного поста Ізмаїл, розташованого на території ДП “Ізмаїльський морський торговельний порт” без належних умов дія зберігання, у зв`язку із чим було завдано збитків позивачу у розмірі 384 711,94 грн, які полягають у наступному.
05.10.2023 між ТОВ «ГЕРМАНН ВІЛЛЕ» (Виконавець) та ТОВ «МАЖЕСТИК» (Замовник) укладено Договір надання послуг з перевантаження вантажів №08-23 (надалі - Договір).
Відповідно до вказаного Договору, Виконавець зобов`язується за винагороду надати Замовнику послуги з організації вантажних операцій з вантажем Замовника та виконати додаткові послуги і роботи (сортування, фасування, зберігання вантажу та інші), визначені у Заявці до Договору (надалі «Послуги»), а Замовник зобов`язується забезпечити своєчасне пред`явлення Виконавцю вантажу для надання послуг, в узгодженому обсязі, своєчасний вивіз вантажу та оплатити Виконавцю вартість наданих послуг в порядку та на умовах визначених Договором (п. 1.1. Договору).
Згідно з п. 1.2. Договору, територія надання послуг (склад) – ДП «Ізмаїльський морської торговельний порт».
За положеннями п. 1.3. Договору, ААсортимент, кількість/обсяг вантажу, перелік послуг, вантажовідправник (вантажовласник), вид транспорту (прибуття та відправки), строки подачі транспорту, строки надання послуг та їх вартість визначаються Сторонами у Додатках до Договору (укладаються за Формою 2 до Договору). Додатки, підписані Сторонами, є невід`ємною частиною цього Договору. Кожен наступний Додаток не змінює та не відміняє попередній Додаток. У разі змін умов, зазначених відповідним Додатком, Сторони укладають «Зміни до Додатку», які є невід`ємною частиною Додатку та Договору.
Приписами п. 1.4. Договору визначено, що послуга надається за варіантом: «трюм - портальний кран - приймальний бункер пакувальної машини (біг-беги)»; «склад - автомашина», та включає до себе:
- організацію послуг з перевантаження вантажу з трюму судна (за допомогою портального крану, без використання ручної праці в трюмі судна при виконанні зачисних робіт) на приймальний бункер пакувальної машини Виконавця;
- фасування вантажу у біг-бєги Замовника;
- зберігання вантажу убіг-бегах Замовника (склад на території надання послуг);
- організацію роботи портального крану;
- організацію навантаження затвердженого Виконавцем типу автотранспорту, наданого
Замовником,
- оформлення вантажних документів (ТТН, накладні, що надаються Замовником);
- інформаційні послуги;
- зачищення площ та території порту.
Пунктом 2.2. Договору встановлено, зокрема, що приймання та відпуск вантажу здійснюється за актами приймання-передачі, які складаються Виконавцем і передаються Замовнику.
Вартість послуг Виконавця визначається у Додатках до цього Договору, які підписуються обома Сторонами. Вартість послуг обчислюється за масою вантажу брутто і стягується з кожної метричної тони за відповідними транспортними документами при відвантаженні вантажу (п. 4.1. Договору).
У п. 4.2. Договору зазначено, що порядок оплати послуг Виконавця визначається у Додатках до Договору, на підставі рахунків, виставлених Виконавцем, у терміни, зазначені в рахунку, але не більше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання рахунку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця, якщо інше не зазначено у Додатку.
Відповідно до п. 4.3. Договору, остаточні взаєморозрахунки між Сторонами проводяться після підписання Сторонами Актів приймання-передачі наданих послуг протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання Акту. За розрахунковий період приймається календарний місяць протягом усього терміну дії Договору.
Згідно з п. 4.4. Договору, оплата здійснюється в валюті гривні у безготівковому порядку шляхом перерахування на поточний рахунок Виконавця. Датою платежу вважається дата надходження коштів на банківський рахунок Виконавця. Всі банківські витрати, пов`язані з поверненням і перерахуванням сум платежів несе Замовник.
Пунктом 4.5. Договору встановлено, що ціна Договору складається з суми вартості послуг, наданих протягом строку дії цього Договору.
У матеріалах справи наявна Заявка №2 від 11.03.2024 до Договору, відповідно до якої ТОВ «ГЕРМАНН ВІЛЛЕ» зобов`язаний здійснити за винагороду вантажні операції з вантажем Замовника та виконати додаткові послуги і роботи.
На виконання Заявки №2, між сторонами також 11.03.2024 був укладений Додаток №2 до Договору (т. 1 а.с. 69-70), у якому останні визначили, що Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги за Договором відносно вантажу (добрива Карбамід гранульований у кількості 117,080 т) та погодили місце приймання вантажу, вид транспорту розвантаження річковий/морський транспорт, строки подачі транспорту для розвантаження, кількість біг-бегів, строки передачі біг-бегів Замовником Виконавцю, строки розвантаження та зберігання вантажу, місце навантаження автотранспорт, строки подачі транспорту для навантаження. 
Також, у Додатку №2 періодом надання послуг визначено: з 15.03.2024 по 31.03.2024; У переліку послуг зазначено: для мінеральних добрив - перевантаження вантажу з трюму судна на приймальний бункер пакувальної машини Виконавця, фасування в біг-беги Замовника по 0.9 т (+/- 1,5 %), завантаження вантажу у біг-бегах на автотранспорт, оформлення вантажних документів (ТТН, накладні) інформаційні послуги; зберігання вантажу у біг-бегах Замовника на відкритому майданчику складі Порту. Додаткові послуги: разові перепустки для осіб та транспортних засобів; зачищення трюмів баржі «під метлу».
Вартість наданих послуг складає, зокрема:
- вартість зберігання: відкрите зберігання вантажу 1-4 безоплатно, з 5-30 добу – 0,10 дол. США за кожну тонну брутто на добу, з 31 - 1,00 дол. США за кожну тонну брутто на добу.
Листом від 14.03.2024 вих.№14/03-24 Замовник просив ТОВ «ГЕРМАНН ВІЛЛЕ» здійснити зберігання вантажу на відкритому майданчику з судна «NS PRlDE» (ІМО 8815293) вагою 117,080 т та номенклатурою вантажу згідно супровідних документів, а саме: Коносамент 2: добрива, карбамід гранувальний навалом, вагою 117,080 т.
Відповідно до Генерального акту №01/3 від 23.03.2024 Виконавцем було вивантажено товар з 19.03.2024 по 23.03.2024.
01.04.2024 між ТОВ«ГЕРМАНН ВІЛЛЕ» та ТОВ «МАЖЕСТК» було укладено Доповнення №1 до Додатку №2 від 11.03.2024 (надалі - Доповнення №1), якими Сторони домовилися підпункти 1.9, 1.12, 1.15, 1.16 пункту 1 Додатку «Суттєві умови», викласти у новій редакції, а саме:
- Строки розвантаження та зберігання вантажу (п. 1.9.) – з 15.03.2024 по 31.08.2024; Строки подачі транспорту для навантаження (п. 1.12.) – з 15.03.2024 - по 31.08.2024; Період надання послуг (п. 1.15.) - з 15.03.2024 – 31.08.2024.
Пунктом 1.16 визначено, що вартість наданих послуг без ПДВ складає, у тому числі:
- разова перепустка на добу:
- особа/ТЗ - 120,00 грн./перепустка,
- зачищення трюмів баржі «під мітлу» - 60,0 грн. кв.м. площі зачинення.
- вартість зберігання:
- відкрите зберігання вантажу:
- за період 19.03.2024 - 31.05.2024: 1- 4 безоплатно, з 5 - 74 добу – 0,10 дол. США за кожну тону брутто на добу,
- за період 01.06.2024 - 20.06.2024 – 0,07 дол. США за кожну тону брутто на добу,
- за період 21.06.2024 - 23.06.2024 - 0,35 дол. США за кожну тону брутто на добу,
- за період 24.06.2024 - 30.06.2024 - 0,70 дол. США за кожну тону брутто на добу,
- за період 01.07.2024 - 31.08.2024 - 0,35 дол. США за кожну тону брутто на добу.
- перетарка біг-бегів - 12 доларів США за 1 тонну вантажу нетто.
Як зазначалось вище, у матеріалах справи наявні докази надання послуг з боку ТОВ «ГЕРМАНН ВІЛЛЕ» щодо зберігання товару ТОВ «МАЖЕСТИК» на підставі Договору №08-23 від 05.10.2023:
-Акт надання послуг №68 від 16.05.2024 на суму 19 530 грн., розрахунок вартості зберігання (період з 23.03.2024 по 30.04.2024) на суму 16 275,27 грн. без ПДВ, рахунок на оплату №64 від 30.04.2024 на суму 19 530,32 грн.
- Акт надання послуг №69 від 31.05.2024 на суму 17 751,88 грн., розрахунок вартості зберігання (період з 01.05.2024 по 31.05.2024) на суму 14 793,23 грн. без ПДВ, рахунок на оплату №68 від 31.05.2024 на суму 17 751,88 грн.
- Акт надання послуг №74 від 16.07.2024 на суму 41 920,84 грн., рахунок на оплату №74 від 16.07.2024 на суму 41 920,84 грн.
- Акт надання послуг №82 від 31.07.2024 на суму 62 891,14 грн., рахунок на оплату №75 від 31.07.2024 на суму 62 891,14 грн.
Листом від 19.07.2024 вих.№19/07-24 ТОВ «МАЖЕСТИК» звернувся до Одеської митниці з повідомленням про те, що вантаж позивача не був вилучений митницею та наразі блокує діяльність критичної інфраструктури, а саме причалу (1 район) порту ДП “Ізмаїльський морський торговельний порт”, у зв`язку з чим просив відповідача дозволити перемістити вказаний вантаж в зоні діяльності того самого порту в зону митного контролю “Сухого порту” ДП “ІЗМ МТП”, товар буде переміщуватись під митним контролем, в межах зони діяльності одного митного поста Ізмаїл та одного порту.
Листом від 26.07.2024 за вих.№47/07-24 ТОВ «МАЖЕСТИК» звернувся до ТОВ «ГЕРМАНН ВІЛЛЕ» з проханням здійснити завантаження автомобільного транспорту для переміщення вантажу в межах порту з судна “NS PRIDE” (IMO 8815293), а саме добрива (карбамід гранульований) вагою 117,248 т брутто у кількості 168 б/б, за Коносаментом № 2 від 08.03.2024 зі складу ВПК “ПВР” на склад ВД “Сухий порт” ВПК “ПВР” для подальшого зберігання під митним контролем.
Відповідно до наряду (рознарядки) №2024-07/5, Одеською митницею було дозволено перевести вантаж на склад ВД «Сухий порт» ВПК «ПВР», що підтверджується штампом 08.08.2024.
Листом від 20.08.2024 вих.№17/08-24 ТОВ «МАЖЕСТИК» звернувся до ТОВ «ГЕРМАНН ВІЛЛЕ» з проханням здійснити перетарку біг-бегів з судна “NS PRIDE” (IMO 8815293) вагою 117,080 т.
Листом від 21.08.2024 за вих. №20/08-24 ТОВ «МАЖЕСТИК» просив ТОВ «ГЕРМАНН ВІЛЛЕ» виконати роботи по зважуванню автомобільного транспорту для вивезення мінерального добрива з судна «NS PRIDE» (ІМО 8815293) вагою 117,080 т.
Листом від 22.08.2024 вих.№22/08-24 від 22.08.2024 позивач просив ТОВ «ГЕРМАНН ВІЛЛЕ» здійснити перевантаження мінерального добрива з трюму судна, (фасування у біг-бегі, завантаження на автомобільний транспорт з судна “NS PRIDE” (IMO 8815293) вагою 117,080 т.
Відповідно до Акту надання послуг №93 від 22.08.2024 з боку ТОВ «ГЕРМАНН ВІЛЛЕ» були надані відповідні послуги, вартість яких склала 104 719,19 грн., внаслідок чого позивачу були виставлені рахунки на оплату: №37 від 19.03.2024 на суму 104 561,34 грн. Та №93 від 22.08.2024 на суму 157,85 грн.
Листом від 22.08.2024 за вих.№24/08-24 ТОВ «МАЖЕСТИК» звернувся до ТОВ «ГЕРМАНН ВІЛЛЕ» з проханням надати разові перепустки на автомобільний транспорт для вивезення мінерального добрива з судна “NS PRIDE” (ЇМО 8815293) вагою 117,080 т та номенклатурою вантажу згідно супровідних документів.
Відповідно до Акту надання послуг №94 від 22.08.2024, ТОВ «ГЕРМАНН ВІЛЛЕ» були надані послуги з перепустки до Ізмаїльського морського порту на авто, вартість яких склала 1 152,00 грн.
22.08.2024 Виконавцем був виставлений Замовнику рахунок на оплату №94 від 22.08.2024 на суму 1 152 грн.
Згідно з Актом надання послуг №95 від 22.08.2024, ТОВ «ГЕРМАНН ВІЛЛЕ» Замовнику були надані послуги з відкритого зберігання добрива за період з 01.08.2024 по 22.08.2024, вартість яких склала 43 522,33 грн. З ПДВ, у зв`язку з чим позивачу виставлений рахунок на оплату №95 від 22.08.2024 на суму 43 522,33 грн.
З Акту надання послуг №96 від 22.08.2024 вбачається, що ТОВ «ГЕРМАНН ВІЛЛЕ» позивачу були надані послуги з перетарки біг-бегів на суму 69 638,24 грн., з наступним виставленням рахунок на оплату №88 від 19.08.2024 на суму 69 638,24 грн.
На підставі вищезазначених рахунків ТОВ «МАЖЕСТИК» сплатило на рахунок ТОВ «ГЕРМАНН ВІЛЛЕ» відповідні грошові кошти, що підтверджується наступними платіжними інструкціями: №459 від 18.04.204 на суму 104 561,34 грн., №491 від 05.06.204 на суму 37 282,20 грн., №522 від 25.07.2024 на суму 41 920,84 грн., №525 від 29.07.2024 на суму 62 891,14 грн., №556 від 03.09.2024 на суму 100 000 грн., №561 від 10.09.2024 на суму 14 470,42 грн.
Відповідно, у зв`язку з незаконними діями Одеської митниці, позивач поніс збитки у розмірі 360 981,94 грн. 
Разом з тим, 29.09.2023 між ТОВ «ЛЕНТАКС-ЮГ» (Виконавець) та ТОВ «МАЖЕСТИК» (Замовник) укладено Договір про надання послуг №29/09-2023, відповідно до п. 1.1. якого Виконавець зобов`язується надавати Замовнику послуги, пов`язані із обробкою його вантажів, а Замовник - приймати та оплачувати послуги.
Згідно з п. 1.2. цього Договору від 29.09.2023, під терміном «послуги» для цілей цього Договору Сторони розуміють навантажувально-розвантажувальні роботи, перевезення, переміщення, перевірки кількості та якості, збереження, облік, сортування, переупакування, нанесення маркування (за необхідності), ремонту упаковки/тари, підготовку під завантаження, само завантаження, кріплення, із складенням та підписанням (за необхідності) накладних та інших документів тощо. Перелік послуг не є вичерпним.
Відповідно до п. 1.5. Договору від 29.09.2023, основне місце надання послуг - Ізмаїл та Рені, включно із територіями портових операторів портів Ізмаїл та Рені тощо. При цьому, Сторони домовились, що перелік місць надання послуг не є вичерпним.
Пунктом 2.1. Договору від 29.09.2023 встановлено, що Виконавець складає та надає на погодження Замовнику акти наданих послуг, в яких зазначається, вид Послуг, їх Вартість, та інші відомості (за необхідності) надалі - «Акт».
Матеріали справи свідчать про те, що з боку ТОВ «ЛЕНТАКС-ЮГ» позивачу були надані транспортні послуги, які підтверджуються складеними Товарно-транспортними накладними (ТТН): №2 від 21.08.2024 - вага завантаженого товару склала 16,860 т; №3 від 21.08.2024 - вага завантаженого товару склала 16,880 т; №4 від 21.08.2024 - вага завантаженого товару склала 16,880 т; №12 від 21.08.2024 - вага завантаженого товару склала 16,840 т; №17 від 21.08.2024 - вага завантаженого товару склала 16,840 т; №18 від 21.08.2024 - вага завантаженого товару склала 16,800 т; №19 від 22.08.2024 - вага завантаженого товару склала 16,840 т.
Згідно вищевказаних ТТН автомобільним перевізником є ТОВ «ЛЕНТАКС-ЮГ», вантажовідправником - ТОВ «ГЕРМАНН ВІЛЛЕ» за Договором №08-23 від 05.10.2023 з ТОВ «МАЖЕСТИК», вантажоодержувачем є ДП «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГІВЕЛЬНИЙ ПОРТ» за Договором №241 КВ-П від 27.12.2023 з ТОВ «МАЖЕСТИК», замовником даних автоперевезень є ТОВ «МАЖЕСТИК».
На виконання умов вищевказаного Договору від 29.09.2023, а також у зв`язку з наданими Виконавцем транспортними послугами, Сторонами було складено Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000144 від 21.08.2024, відповідно до якого загальна вартість робіт (послуг) з ПДВ склала 22 050,00 грн. 
На підставі зазначеного Акту ТОВ «ЛЕНТАКС-ЮГ» виставило позивачу рахунок-фактуру №СФ-00144 від 21.08.2024 на суму 22 050,00 грн.
Відповідно до платіжної інструкції №576 від 27.09.2024 ТОВ «МАЖЕСТИК» сплатило на рахунок «ЛЕНТАКС-ЮГ» 22 050,00 грн.
Тобто, у зв`язку з незаконними діями Одеської митниці, позивач поніс збитки у розмірі 22 050 грн.
Крім того, 27.12.2023 між Державним Підприємством “ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГІВЕЛЬНИЙ ПОРТ (Підприємство) та ТОВ “МАЖЕСТИК” (Клієнт) укладено Договір про надання послуг з перевалки вантажів №241 КВ-П (далі – Договір №241 КВ-П).
Відповідно до даного Договору, Підприємство зобов`язується за завданням Клієнта здійснити перевалку (навантажувально-розвантажувальні роботи (НРР)) і зберігання експортних, імпортних і транзитних вантажів Клієнта в номенклатурі і обсягах, визначених в Додатку І до Договору, а також, за заявкою Клієнта, надати інші послуги, пов`язані з перевалкою і зберіганням вантажів, а Клієнт забезпечує завезення/вивезення вантажу до/з підприємства роботи (послуги).
Згідно з п. 3.1 Договору №241 КВ-П, на підставі ст. 524 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що нарахування платежів за надані послуги з НРР та зберігання вантажів Підприємство здійснює по ставкам Підприємства в доларах США, вказаних в Додатку до Договору. Нарахування платежів за додаткові роботи (послуги), виконані Підприємством за заявкою Клієнта відповідно до п. 2.1.3. здійснюється за тарифами, що діють на Підприємстві. Упаковка (тара) вантажу, а також різного роду пристрої і обладнання, які використовуються при перевезеннях, входять у загальну масу вантажу. Ставки в Договорі наведені без урахування ПДВ, який нараховується згідно з чинним законодавством України.
Так, Сторонами Договору №241 КВ-П, було укладено Додаток №1 до Договору, у якому Сторони визначили номенклатуру і обсяги вантажів Клієнта за 2024 рік; умови оплати ННР та інших робіт (послуг), що виконуються Підприємством, при перевальці вантажів Клієнта та вартість зберігання вантажів.
В подальшому, 31.07.2024 до Договору №241 КВ-П була укладена Додаткова угода №4, якою був доповнений розділ 2 Додатку № І до Договору пунктом 2.12 наступного змісту:
« 2.12. Вартість зберігання вантажу на ВД «Сухий порт» за умови здійснення вантажних операцій силами та засобами Клієнта з урахуванням використання інфраструктури ВД «Сухий порт» - 1,90 грн/т/доба.
Вартість використання інфраструктури ВД 2Сухий порт» при заїзді автомашин для накопичення в очікуванні вивантаження/завантаження на ВПК - 150,0 грн/транспортний засіб/доба. Неповна доба вважається повною.
Зважування 1 автомашини на автомобільних вагах ВД «Сухий порт»(тара+брутто);
автомашина вагою до 2т - 150,0 грн.;
автомашина вагою понад 2 т - 200,0 грн.
Перебування (знаходження) на території ВПК Підприємства автотранспортної техніки перевантажувального та іншого обладнання тощо (окрім автотранспорту, що перебуває на території ВПК в очікуванні навантажувальна-розвантажувальних операцій - 50,0 грн/одиниця/доба.
Клієнт своєчасно надає інформацію щодо завезення/вивезення на/з території ВПК Підприємства автотранспортної техніки, перевантажувального та іншого обладнання тощо, що належить та/або використовується ним.
Клієнт самостійно здійснює розкредитування залізничних документів, здійснює оплату РФ «Одеська залізниця» за подачу/прибирання вагонів на/з ВД «Сухий порт», користування вагонами та усі витрати, пов`язані з очікуванням вивантаження вагонів на ст. Ізмаїл та на підходах до неї.»
Листом №21/08-24 від 21.08.2024 ТОВ “МАЖЕСТИК” направило заявку до ДП “ІЗМ МТП” з проханням виконати роботи но зважуванню автомобільного транспорту у кількості 8 авто для перевезення вантажу з судна «NS PRIDE» (ІМО 8815293) вагою 117,080 т.
Відповідно до Акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №6999/11 (ТЕК) від 22.08.2024, ДП “ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГІВЕЛЬНИЙ ПОРТ” на підставі Договору №241 КВ-П від 27.12.2023р. були виконані, а Замовником прийняті послуги: ВПК “ПВР” зважування а/машин NS PRJDE - 8 авто. Усього робіт виконано (надано послуг) на суму 1 920,00 грн. із ПДВ.
Також позивачем надано Довідку-розрахунок виконаних робіт (наданих послуг) ВПК «ПВР» 553, відповідно до якої послуга зі зваження транспортного засобу на автомобільних вагах (тара- брутто) ТОВ «МАЖЕСТИ:К» повинно сплатити без урахування ПДВ 1 600,00 грн.
05.09.2024 ТОВ “МАЖЕСТИК” сплатило на рахунок ДП “ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГІВЕЛЬНИЙ ПОРТ” 1 920,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією АТ «Укрексімбанк» №558.
Водночас, позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що товар було погружено у 7 авто замість 8-ми, позивач за актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №6999/1 І (ТЕК) від 22.08.2024 просить стягнути з відповідача вартість зважування за 7 авто – 1 400,00 грн. без ПДВ, та 1 680,00 грн. із ПДВ.
Також позивач надав до суду акти звіряння взаємних розрахунків між ТОВ “МАЖЕСТИК” та ДП “ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГІВЕЛЬНИЙ ПОРТ”, зокрема акт від 30.06.2024 станом на 01.07.2024, акт 30.09.2024 станом на 01.10.2024 та акт станом на 31.12.2024.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що у зв`язку з незаконними діями Одеської митниці, позивач поніс збитки у розмірі 1 680,00 грн.
На підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси у справі №521/7899/24 від 02.07.2024, яке набрало законної сили 02.09.2024, ТОВ «МАЖЕСТИК» 17.09.2024 з метою митного оформлення товару шляхом електронного декларування подано до Одеської митниці митну декларацію ІМ 40 АА №24UA500530006613U0, за результатами розгляду якої Одеською митницею здійснено митне оформлення товару.
Відповідно до рознарядки №4 від 14.10.2024 Одеською митницею дозволено ТОВ «МАЖЕСТИК» здійснити вивезення свого вантажу з зони митного контролю.
Таким чином, внаслідок протиправних дій відповідача, товар позивача з 19.03.2024 по 14.10.2024 перебував під митним контролем, внаслідок чого, з урахуванням вищезазначеного, позивач поніс збитки, пов`язані із перевезенням вантажу та його зберіганням, загальна сума яких за весь час складає 384 711,94 грн.
Положеннями ст. 265 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) визначено, що речі і документи, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення, виявлені під час затримання, особистого огляду або огляду речей, вилучаються посадовими особами органів, зазначених у статтях 234-1, 234-2, 244, 262 і 264 цього Кодексу. Вилучені речі і документи зберігаються до розгляду справи про адміністративне правопорушення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України, а після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду, їх у встановленому порядку конфіскують або повертають володільцеві, або знищують, а при оплатному вилученні речей реалізують.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 МК України обов`язковій передачі митному органу для зберігання підлягають товари, не пропущені під час ввезення на митну територію України внаслідок установлених законодавством заборон чи обмежень на їх ввезення в Україну або транзит через територію України і не вивезені з території України у день їх ввезення.
Відповідно до п. 4.1 Порядку роботи складу митного органу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №627 обов`язковому переданню на склад митниці (крім валютних цінностей та дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) підлягають, зокрема, товари, не пропущені під час ввезення на митну територію України внаслідок установлених законодавством заборон чи обмежень на їх ввезення в Україну або транзит через територію України і не вивезені з території України у день їх ввезення.
Пунктом 4.2 цього Порядку встановлено, що на складах митниці можуть зберігатися товари, транспортні засоби комерційного призначення, тимчасово вилучені відповідно до ст. 511 Митного кодексу України (підпункт 4.2.7).
Відповідно до ч. 2 ст. 511 МК України (в редакції станом на 07.05.2024) у разі виявлення порушень митних правил, передбачених ч. 6 ст. 470, ч. 3 ст. 471, статтями 472, 473, 476, ч. 6 ст. 481, статтями 482-484 цього Кодексу, тимчасове вилучення товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення, які підлягають конфіскації відповідно до цих статей, а також відповідних документів є обов`язковим.
Згідно з п. 4.3 Порядку товари, які через свої властивості не можуть зберігатися на складі митниці, можуть передаватися підприємствам, на складах яких створено необхідні умови для належного зберігання таких товарів, на підставі укладених з таким підприємством договорів зберігання. Для цілей цього Порядку таке зберігання вважається зберіганням на складі митниці.
Службова записка, з висновком щодо неможливості зберігання товарів на складі митниці, надається керівником господарської служби за результатами їх огляду завідувачем складу та/або вивчення наявних товаросупровідних та інших документів у письмовій формі на ім`я уповноваженої особи. За результатами розгляду цієї службової записки та пропозицій щодо місця розміщення таких товарів уповноважена особа приймає рішення щодо місця зберігання товарів.
За частинами 1, 5 ст. 239 МК України під складами митних органів розуміються складські приміщення, резервуари, криті та відкриті майданчики, холодильні чи морозильні камери, які належать митним органам або використовуються ними і спеціально обладнані для зберігання товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Товари, які через свої властивості не можуть зберігатися на складі митного органу, за рішенням керівника митного органу або його заступника можуть передаватися митними органами на зберігання підприємствам, на складах яких створено необхідні умови для належного зберігання таких товарів. Для цілей цього Кодексу таке зберігання вважається зберіганням на складі митного органу.
У той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які рішення або висновки Одеської митниці щодо забезпечення/незабезпечення зберігання вилученого товару на складі митного органу.
З огляду на наведене, товар з березня 2024 року по жовтень 2024 року зберігався на території порту, у зв`язку із призупиненням митного оформлення через складений Одеською митницею протокол про порушення митних правил №0531/50000/24 від 07.05.2024, що призвело до завдання позивачеві шкоду, яка складає 384 711,94 грн.
При цьому, апеляційна колегія зазначає, що надані позивачем суду докази на підтвердження розміру завданої шкоди (договори, додаткові угоди, акти наданих послуг, рахунки на оплату, платіжні доручення тощо) є належними та допустимими, в розумінні статей 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджують розмір понесених позивачем додаткових витрат (завданої шкоди), у зв`язку з незаконними діями відповідача.
В той же час, судова колегія відзначає, що відповідачем не висловлено жодних заперечень з приводу заявленого позивачем до стягнення розміру шкоди.
Таким чином, судова колегія вважає, що оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з держави завданої позивачу Одеською митницею шкоди в загальному розмірі 384 711,94 грн.
Щодо апеляційних аргументів відповідача про порушення судом першої інстанції процесуальних норм шляхом неправильного застосування ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, то судова колегія їх відхиляє, виходячи з наступного.
Частиною 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У даному випадку, суд першої інстанції, як і апеляційний суд, виходив з того, що саме справа №521/7899/24 є тією справою, яка має преюдиційне значення для цієї господарської справи, оскільки судовий спір виник між тими самими особами – Одеською митницею та ТОВ “МАЖЕСТИК”, а також були досліджені докази, які були покладені в позицію Одеської митниці щодо законності протоколу про порушення митних правил.
Отже, обставини, встановлені в постанові Малиновського районного суду м. Одеси від 02.07.2024 та постанові Одеського апеляційного суду від 02.09.2024 у справі №521/7899/24 не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.
Слід також зауважити, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.
Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення. 
Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим, з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №922/2391/16. 
Водночас, судова колегія звертає увагу на те, що апелянт хибно вказує, що судом першої інстанції в якості преюдиції було застосовано справу №521/18057/21.
Судова колегія наголошує на тому, що судовим рішенням саме у справі №521/7899/24 про адміністративне правопорушення встановлено факт відсутності порушення митних правил під час переміщення і декларування товару позивачем через митний кордон України та відповідність товару, який зазначено у митній декларації, товарно-супровідним документам.
При цьому саме посадові особи митниці безпідставно склали протокол №0531/50000/24 від 07.05.2024 за ознаками порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, відносно керівника ТОВ «МАЖЕСТИК», та як наслідок, безпідставно затримали на тривалий час вантаж в зоні митного контролю. 
Стосовно доводів апелянта, що Одеська митниця діяли на підставі листа отриманого від СБУ та не могла впливати на порядок чи спосіб вилучення зразків у межах дій даного органу, судова колегія зазначає таке. 
Державна митна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи. Отже, відповідач є суб`єктом владних повноважень, який здійснює публічно-владні управлінські функції на підставі законодавства.
За приписами ч. 1 ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта, висновком правовласника про наявність або відсутність порушення прав інтелектуальної власності; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами, транспортними засобами комерційного призначення - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.
Відповідно до ч. 2 ст. 495 МК України посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно з ст. 508 МК України, у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи. До процесуальних дій належать: 1) складення протоколу про порушення митних правил; 2) опитування осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, свідків, інших осіб; 3) витребування документів, необхідних для провадження у справі про порушення митних правил, або належним чином завірених їх копій чи витягів з них; 4) тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, та документів на них; 5) митне обстеження; 6) пред`явлення товарів, транспортних засобів і документів для впізнання; 7) експертиза; 8) взяття проб та зразків для проведення дослідження (аналізу, експертизи).
З огляду на наведені законодавчі приписи, Одеська митниця є окремим органом державної влади, який самостійно несе відповідальність за прийняті процесуальні рішення. При цьому, відповідач в апеляційній скарзі також стверджує про те, що митниця наділена дискреційними повноваженнями щодо контролю за дотриманням митного законодавства, і ці повноваження включають право оцінювати інформацію, що надходить від інших державних органів, аналізувати надані їй відомості, вживати заходів митного контролю і приймати процесуальні рішення на власну відповідальність.
Відповідно, надходження листів від іншого правоохоронного органу не звільняє відповідача від покладених на нього обов`язків діяти відповідно до вимог чинного законодавства при перевірці повідомлених йому фактів.
Слід також зауважити, що зі змісту листів правоохоронного органу вбачається, що останнім лише висловлено припущення щодо наявності сумнівів у походженні імпортованої позивачем на митну територію України продукції. А тому, саме на відповідача покладався обов`язок належним чином оцінити надану інформацію та діяти в межах законодавчо визначених повноважень. 
Втім, як вже було вказано вище, відповідач безпідставно склав протокол за ознаками порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, відносно керівника ТОВ "МАЖЕСТИК".
Отже, відповідні посилання відповідача не заслуговують на увагу апеляційного суду.
Відносно позиція апелянта про те, що він не міг ігнорувати результати досліджень ПрАТ «АЗОТ».
Апеляційний суд знов звертає увагу на те, що у постанові Одеського апеляційного суду від 02.09.2024 у справі №521/7899/24, яка як вже було вказано вище має преюдиційне значення у цій справі, встановлено, що результати проведеного дослідження жодним чином не підтверджують висновки, викладені в протоколі про порушення митних правил та не можуть бути визнані належними доказами, зокрема через те, що митним органом не було надано доказів того, що ПрАТ «АЗОТ» є експертною установою, а також того, що його співробітники володіють необхідним рівнем професіоналізму та компетентності для здійснення хімічного аналізу карбаміду (сечовини), натомість, відповідно до відкритих інтернет-джерел, зокрема, сайту «YouControl»,ПрАТ «АЗОТ» підприємство, основним видом діяльності якого є виробництво добрив та азотних сполук, тобто до його компетенції не входить проведення експертизи в розумінні вимог митного законодавства.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду також наголошує на тому, що відповідно до ст. 42 МК України, у разі переміщення товару через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару та відомостей про сертифікат про походження товару.
Згідно з ч. 2 ст. 43 МК України у разі виникнення сумнівів щодо дійсності документів про походження товару та/або правильності відомостей, що в них містяться, зокрема щодо відомостей про країну походження товару, митний орган може перевірити факт видачі сертифіката та/або його зміст на веб-сайті компетентного органу (організації), що видав сертифікат, або звернутися у паперовій або електронній формі до такого компетентного органу (організації) із запитом про проведення перевірки автентичності документа про походження товару та відповідності походження товару правилам походження, встановленим цим Кодексом.
З огляду на наведені законодавчі приписи, відповідач у разі наявності будь-яких сумнів у дійсності країни походження товару, не був позбавлений можливості перевірити таку інформацію на веб-сайті компетентного органу (організації) або звернутися у паперовій або електронній формі до компетентного органу (організації) із відповідним запитом.
Однак, наявні матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що митний орган звертався із відповідними запитами з метою з`ясування обставин країни походження товару та/або звертався до експертної установи, у законодавчо визначений спосіб, з метою дослідження товару.
Також, за приписами ст. 356 МК України взяття проб (зразків) товарів здійснюється посадовими особами митного органу в рамках процедур митного контролю та митного оформлення, а також під час прийняття рішень щодо зобов`язуючої інформації з метою встановлення характеристик, визначальних для: 1) класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД; 2) перевірки задекларованої митної вартості товарів; 3) встановлення країни походження товарів; 4) встановлення належності товарів до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів, сильнодіючих чи отруйних речовин; 5) встановлення належності товарів до предметів, що мають художню, історичну чи археологічну цінність. Взяття проб (зразків) товарів проводиться уповноваженими посадовими особами митного органу на підставі вмотивованого письмового рішення керівника цього митного органу або його заступника.
Враховуючи наведені законодавчі приписи, відповідач у разі наявності будь-яких сумнівів, не був позбавлений можливості самостійно здійснити взяття проб (зразків) товарів, які переміщувались позивачем через митну територію України.
Втім, доказів вчинення такий дій Одеською митницею наявні матеріали справи не містять, а відповідачем надано не було.
З огляду на викладене, судова колегія зазначає, що наведені Одеською митницею у апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового рішення, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), згідно з якими обов`язок суду давати обґрунтування свого рішення не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи (справа "Руїз Торіха проти Іспанії").
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Тому, відносно інших доводів апелянта, які викладені ним в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що вони були досліджені судом, але, не беруться останнім до уваги, позаяк не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин, а відтак, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.
Щодо апеляційних доводів Державної казначейської служби України, яка не погодилась з оскаржуваним рішенням в частині стягнення з Державного бюджету України судового збору у розмірі 5 770,68 грн.
Так, апелянт наполягає на тому, що обов`язок зі сплати судового збору має бути покладений на Державну митну службу України в особі Одеської митниці.
Судова колегія погоджується з позицією Державної казначейської служби України, виходячи з наступного.
Згідно із нормами Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат здійснюється за правилами ст. 129 цього Кодексу.
Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору (ч. 2 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).
Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяно шкоду (подібний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17, від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц).
У даному випадку органом, діями якого заподіяно шкоду, відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України, ТОВ «МАЖЕСТИК» є Одеська митниця - орган державної влади, який і був визначений відповідачем у справі №916/2871/25. Одеська митниця це територіальний орган Державної митної служби України.
Як зазначалось вище, у даній справі позивачем доведено протиправну поведінку відповідача, розмір збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками тощо.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц, з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, дійшла висновку про те, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин.
Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у цій справі є Державна митна служба України в особі Одеської митниці як особа, відповідальна, зокрема, за перевірку автентичності документа про походження товару та відповідності походження товару правилам походження, встановленим МКУ.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17.
У контексті наведеного судова колегія також враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 01.08.2018 у справі №520/4116/16-ц, в якій суд касаційної інстанції виснував, що при встановленні дійсного спричинення шкоди стягнення повинно проводитись з рахунків винних органів, як розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України.
Отже, відповідач – Державна митна служба України в особі відокремленого підрозділу Одеська митниця самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, оскільки є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та шкода, повинна відшкодовуватися з рахунків саме цього органу, тобто за рахунок бюджету, передбаченого для Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеська митниця.
З огляду на вищезазначене, враховуючи, що позов визнано обґрунтованим судом в повному обсязі, судові витрати у справі по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви у розмірі 5 770,68 грн мають бути покладені саме на відповідача у справі - Державну митну службу України в особі відокремленого підрозділу Одеська митниця і таких судовий збір повинен бути стягнутий саме до Державного бюджету України.
Таким чином, апеляційна скарга Державної казначейської служби України підлягає задоволенню.
Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що ТОВ «МАЖЕСТИК при зверненні до суду першої інстанції сплатило суму судового збору у розмірі 5 770,68 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією АТ «Укрексімбанк» від 29.07.2025 №936.
Але, як зазначалось вище, позивач звільнений від сплати відповідного судового збору на підставі п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».
З огляду на вказане, судова колегія звертає увагу позивача, що пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
За частиною 2 вказаної статті, у випадках, встановлених п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.
Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів. Про таке повернення зазначається у відповідній ухвалі суду.
Водночас, судова колегія вказує, що положеннями ч. 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду зауважує, що у даному випадку існують обставини для повернення позивачу на підставі ст. 7 Закону України "Про судовий збір" помилково сплаченої суми судового збору під час звернення до суду першої інстанції, але, у позапроцесуальному порядку, за процедурою, визначеною Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787.
Відповідно до положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З урахуванням викладеного вище у сукупності, судова колегія зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині розгляду позовних вимог по суті спірних правовідносин винесено у відповідності до норм чинного законодавства, а тому наведені Одеською митницею в апеляційній скарзі доводи про неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів відхиляє з підстав їх необґрунтованості.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України апеляційний суд визнає обґрунтованими, оскільки в частині оскаржуваного рішення, яке стосується розподілу судових витрат зі сплати судового збору, місцевим господарським судом не були застосовані положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, які підлягали застосуванню.
Частиною 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відтак, з огляду на наведене, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу Одеської митниці слід залишити без задоволення, апеляційна скарга Державної казначейської служби України підлягає задоволенню; рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2025 у справі №916/2871/25 слід скасувати в частині розподілу судових витрат, а саме: висновку про те, що на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 771,68 грн. з Державного бюджету України. Дана частина рішення має бути викладена у редакції суду апеляційної інстанції.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги Одеської митниці, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд відповідачу не відшкодовуються.
Подання апеляційної скарги Державної казначейської служби України, з урахуванням оскарження частини рішення, яка стосується розподілу судових витрат, не передбачає сплату судового збору, внаслідок чого третій особі відповідні кошти не відшкодовуються також.
Керуючись ст. ст. 129, 232, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.
Рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2025 у справі №916/2871/25 скасувати частково, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:
«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЖЕСТИК" задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЖЕСТИК" 384 711, 94 грн. майнової шкоди.
Стягнути з Одеської митниці судові витрати по сплаті судового збору на користь держави в розмірі 5 771,68 грн».
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за апелянтом.
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений та підписаний 30.03.2026.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Ярош А.І.