П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/18898/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Леміщак Дмитро Михайлович 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
23 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просила:
- визнати протиправним рішення військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом № 1914/1128 від 18.04.2024, про відмову у виплаті позивачу грошового забезпечення належного її сину ОСОБА_2 , яке передбачено п. 8 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884;
- зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити з 26.06.2023 (з урахуванням виплачених сум) позивачу грошове забезпечення належного її сину ОСОБА_2 , яке передбачено п. 8 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 , син позивача, був призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_1 18.02.2023. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 58-РС від 31.03.2023 його призначено на посаду стрільця-снайпера. 25.06.2023 під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Рівнопіль Волноваського району Донецької області ОСОБА_2 отримав поранення, несумісне з життям, і загинув, тіло евакуювали 28.06.2023. ОСОБА_1 звернулася до військової частини НОМЕР_1 через ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату грошового забезпечення, передбаченого Порядком № 884. Листом № 1914/1128 від 18.04.2024, отриманим позивачем 24.05.2024, військова частина повідомила про припинення виплат через наявність повнолітньої доньки ОСОБА_2 – ОСОБА_3 . Позивач вважає відмову протиправною, оскільки ОСОБА_3 не проживає за адресою військовослужбовця і не підтримує з ним зв`язків із 2000 року. Позивач стверджує, що право на виплати мають вона та ОСОБА_4 , батько військовослужбовця, який від цих виплат відмовився.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05.11.2025 задоволено частково.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 про призупинення виплат ОСОБА_1 грошового забезпечення її сина ОСОБА_2 .
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 26.06.2023 (з урахуванням виплачених сум) грошового забезпечення її сина ОСОБА_2 відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884.
У задоволенні решти вимог відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
18.02.2023 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , 1974 року народження, уродженця Житомирської області Любарського району села Веселка, призвано на військову службу за мобілізацією в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 58-РС від 31.03.2023 ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду стрільця-снайпера 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону.
25.06.2023 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Рівнопіль Волноваського району Донецької області в ході штурмових дій позицій противника та ворожого обстрілу ОСОБА_2 отримав поранення, несумісне з життям.
Евакуацію тіла, ймовірно належного ОСОБА_2 , здійснено 28.06.2023. Акт службового розслідування від 13.09.2023 за вх. № 11651 встановив факт зникнення ОСОБА_2 безвісти в результаті бойового ураження підрозділами збройних сил російської федерації з 25.06.2023 під час виконання службових завдань із забезпечення оборони України.
Акт службового розслідування від 24.10.2024 за вх. № 26539С констатував смерть ОСОБА_2 26.06.2023 поблизу населеного пункту Рівнопіль Волноваського району Донецької області в період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини та участі в бойових діях.
25.07.2023 ОСОБА_1 , мати військовослужбовця, звернулася до військової частини НОМЕР_1 через ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату грошового забезпечення, передбаченого Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, з доданням необхідних документів.
ОСОБА_4 , батько військовослужбовця, від виплати йому грошового забезпечення відмовився.
Виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 здійснювалися військовою частиною НОМЕР_1 з липня 2023 року по листопад 2023 року включно.
13.11.2023 ОСОБА_3 , повнолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , подала до військової частини НОМЕР_1 заяву про виплату їй грошового забезпечення батька як безвісно відсутнього.
У грудні 2023 року військова частина НОМЕР_1 призупинила виплати ОСОБА_1 у зв`язку з надходженням заяви від ОСОБА_3 та необхідністю визначення кола осіб, які мають право на отримання коштів відповідно до черговості.
17.01.2024 ОСОБА_1 повторно звернулася до військової частини НОМЕР_1 через ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про відновлення виплат грошового забезпечення.
Листом № 1914/1128 від 18.04.2024 військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 про припинення виплат у зв`язку з наявністю повнолітньої доньки ОСОБА_2 , посилаючись на пункт 5 Порядку № 884, при цьому лист отриманий позивачем через ІНФОРМАЦІЯ_4 24.05.2024 за вх. № 1190.
Вважаючи відмову у продовженні виплат грошового забезпечення, оформлену листом № 1914/1128 від 18.04.2024, протиправною, ОСОБА_1 звернулася до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня донька військовослужбовця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не належить до кола осіб, які проживають разом із ним. Таким чином, ОСОБА_3 , як повнолітня донька, яка не проживала разом із батьком-військовослужбовцем, не набула права на отримання його грошового забезпечення відповідно до Порядку № 884. Отже, вона не є членом сім`ї, який має пріоритетне право перед батьками.
Оскільки донька ОСОБА_2 не відповідає критерію спільного проживання і, як наслідок, не має права на виплату, то для цілей застосування п. 3 Порядку № 884 виникає ситуація, за якої відсутні члени сім`ї попередніх черг, що мають право на виплату. Отже, таке право переходить до наступної черги, а саме до батьків.
Отже, із урахуванням встановлених при розгляді цієї справи обставин та відмови батька позивача, єдиною особою яка має право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця є його мати та позивач у справі - ОСОБА_1 .

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що оскільки ОСОБА_2 має повнолітню доньку, позивачу призупинено виплату належних їй коштів грошового забезпечення у відповідності до п. 5 «Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовцям захоплених в полон або заручниками, а також інтернованими у нейтральних державах або безвісти відсутніх, затвердженого постановою КМУ від 30 листопада 2016 року № 884. Військова частина НОМЕР_1 при розгляді заяв родичів зниклого безвісти військовослужбовця зобов`язана з`ясувати (перевірити) всі обставини щодо осіб, які мають право на отримання такого грошового забезпечення, які наведені у пункті 7 Порядку №884, у тому числі, і щодо дотримання прав, свобод і інтересів таких осіб, та прийняти відповідне законне рішення на власний розсуд з дотриманням вимог пунктів 5-7 Порядку №884.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.06.2025 року № 177 ОСОБА_1 виплачено належне, депоноване, військовослужбовцю військової служби за мобілізацією сержанту ОСОБА_2 в розмірі 480914 (чотириста вісімдесят тисяч дев`ятсот чотирнадцять гривень) 26 копійок. Вказана виплата також підтверджується довідкою від 10 грудня 2025 року №7113/ф. Військовою частиною НОМЕР_1 виплачено Позивачу частину грошового забезпечення її сина ОСОБА_2 в тому числі грошовове забезпечення відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 за період з листопада 2023 року по 24 жовтня 2024 року.
На момент звернення з позовом до суду пропущено встановлений КАС України строк звернення до адміністративного суду.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Згідно вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-ХІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст. 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців, зокрема, дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
07.06.2018 наказом Міністерства оборони України № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.
Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (пункт 2 Розділу ХХХ Порядку № 260).
Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначає Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку № 884).
Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, копія сторінки паспорта з такою відміткою).
Відповідно до вимог пунктів 5, 6 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.
Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:
військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;
військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).
Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації): до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
За приписами пункту 7 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.
Отже, виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими та не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
При цьому, у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них.
Передбачені пунктом 7 Порядку № 884 правила щодо кола осіб які мають право на отримання грошового забезпечення узгоджуються із нормами абзаців 3-4 частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII якими передбачено, що грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Аналіз процитованих норм абзаців 3-4 частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII та пункту 7 Порядку № 884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця. При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 перебував у шлюбі.
В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.
Суд першої інстанціх обґрунтовано звернув увагу, що законодавець встановив обов`язкову кваліфікуючу ознаку для повнолітніх дітей військовослужбовця – "які проживають разом з нею (ним)", тобто разом з військовослужбовцем.
Наступну чергу складають законні представники (опікуни, піклувальники) неповнолітніх дітей, усиновлювачі.
У випадку якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця. При цьому у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них. Цей висновок випливає із абзацу 2 п. 7 Порядку № 884 яким передбачено, що у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.
Так, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що місцем проживання ОСОБА_2 була адреса: АДРЕСА_1 , за якою, зокрема, були зареєстровані його батьки – ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Водночас повнолітня донька військовослужбовця - ОСОБА_3 - зареєстрована за іншою адресою, що свідчить про її непроживання разом із батьком.
Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин спільного проживання ОСОБА_3 із військовослужбовцем, а відтак відсутні підстави вважати, що вона належить до кола осіб, визначених пунктом 7 Порядку № 884, які мають право на отримання грошового забезпечення.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не набула права на отримання грошового забезпечення, є обґрунтованим.
З огляду на те, що батько військовослужбовця відмовився від отримання відповідних виплат, єдиною особою, яка має право на їх отримання, є позивач - ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач діяв у межах наданих йому повноважень, зокрема, з урахуванням положень пунктів 5–7 Порядку № 884, колегія суддів відхиляє, оскільки такі ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.
Зокрема, положення пункту 5 Порядку № 884 щодо припинення виплат у разі звернення іншого члена сім`ї підлягають застосуванню лише за умови, що така особа має право на отримання грошового забезпечення.
У даному випадку така умова відсутня, оскільки ОСОБА_3 не належить до кола осіб, визначених пунктом 7 Порядку № 884.
Отже, призупинення відповідачем виплат позивачу та подальша відмова у їх здійсненні, оформлена листом від 18.04.2024 № 1914/1128, є протиправними.
Щодо доводів апелянта про здійснення у подальшому виплат позивачу грошового забезпечення, колегія суддів зазначає, що такі обставини не спростовують факту протиправності оскаржуваних дій відповідача, оскільки правомірність рішень суб`єкта владних повноважень оцінюється станом на момент їх прийняття.
Крім того, подальше здійснення виплат не усуває порушення прав позивача, допущеного внаслідок неправомірного призупинення таких виплат.
Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду також не знайшли свого підтвердження.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що остаточне волевиявлення відповідача щодо відмови у виплаті грошового забезпечення було оформлено листом від 18.04.2024, у зв`язку з чим саме з моменту отримання цього листа позивач об`єктивно дізналася про порушення своїх прав.
Відтак, звернення до суду з позовом 01.10.2024 відбулося у межах шестимісячного строку, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Посилання апелянта на те, що перебіг строку слід обчислювати з грудня 2023 року, є безпідставним, оскільки на той момент мало місце лише призупинення виплат, а не прийняття остаточного рішення про відмову у їх здійсненні.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.