СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/16021/25
пр. № 2/759/1417/26
23 квітня 2026 року м. Київ
Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Твердохліб Ю.О., за участю секретаря судового засідання Жиглій Є.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
В С Т А Н О В И В :
У липні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду, через систему "Електронний суд", з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь завдані матеріальні збитки у розмірі 240 744,36 грн та судові витрати у справі.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.03.2025 року о 16.10.год. у м. Києві по вул. Зодчих при виїзді на нерегульоване перехрестя з Кільцевою дорогою, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не надав перевагу в русі автомобілю «Нісан», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП) визнано відповідача, що підтверджується постановою Святошинського районного суду м.Києва від 10.04.2025 року у справі №759/7345/25. 
Матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу «Нісан», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті ДТП складає 400 744,36 грн, що підтверджується звітом про оцінку вартості матеріального збитку від 17.04.2025 №60/83.04.25.
Внаслідок зазначених обставин, 21.03.2025 р. ПрАТ СК « ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь власника пошкодженого транспортного засобу у максимальному розмірі 160 тис. грн.
Зазначає, що різниця між виплаченим страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди у розмірі 240 744,36 грн має бути відшкодована відповідачем, як завдавачем цієї шкоди.
Крім того вказував, що ним понесені інші збитки у зв`язку з ДТП, яка сталася 27.03.2025, а саме за транспортування автомобіля з місця ДТП 3700,00 грн, за транспортування до експерта - 2 тис. грн., за проведення звіту - 6 тис. грн., які просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати: позивачем зазначений орієнтовний розмір витрат та правову допомогу - 26 тис. грн та сплачений судовий збір у розмірі 2 524,44 грн.
Процесуальні дії
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2025 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 43-44).
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 22.07.2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 64-65).
Оскільки позивач звернувся до суду через систему «Електронний суд», примірник позовної заяви разом з додатками до неї, був направлений відповідачу на адресу його місця проживання, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями доказів відправлення (а.с. 59).
Відповідачу надсилалася ухвала про відкриття провадження у справі на адресу реєстрації, відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, згідно з відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА, однак відповідач у встановлений судом строк не скористався своїм правом на подання відзиву, жодних заяв з процесуальних питань до суду не надходили, рекомендовані листи повернулись без вручення (а.с. 67,69).
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.
Фактичні обставини справи
Як убачається з постанови Святошинського районного суду м Києва від 10.04.2025 року у справі №759/7345/25, 27березня 2025 року приблизно о 16.10.год. у м. Києві по вул. Зодчих, при виїзді на нерегульоване перехрестя з Кільцевою дорогою, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не надав перевагу в русі автомобілю «Нісан», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с.10). 
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Транспортний засіб «Nissan Altima», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.11-12).
На час скоєння вказаної ДТП транспортний засіб «Nissan Altima», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував позивач, був забезпечений чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про що свідчить поліс добровільного комплексного страхування №227015866 від 07.02.2025 (а.с.42).
Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Nissan Altima», реєстраційний номер НОМЕР_2 , визначена на підставі звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 17.04.2025 №60/83.04.25, становить 920 808,97 грн, а з урахуванням фізичного зносу - 500 774,72 грн, ринкова вартість КТЗ на момент пошкодження складала 400 744,36 грн (а.с.13-39).
Як вбачаться із вищезазначеного вартість відновлювального ремонту більше ринкової вартості, тому матеріальний збиток, заподіяний власникові КТЗ, дорівнює ринковій вартості автомобіля - 400 744,36 грн, оскільки відновлювати це КТЗ економічно недоцільно.
21.03.2025 ПрАТ СК « ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 160 тис. грн (а.с.44).
Витрати на транспортування автомобіля позивача становлять 5 700,00 грн, що підтверджується чеками та актами виконаних робіт (а.с. 45-48).
Посилаючись на те, що виплачена ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сума страхового відшкодування у максимальному розмірі є меншою від завданої майнової шкоди у розмірі 400 744,36 грн позивач звернувся до суду з позовними вимогами до винної в ДТП особи -відповідача про відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування у розмірі 240 744,36 грн.
Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Частиною другою статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе за умови, що згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 147/66/17; постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 754/18047/21).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі №205/7747/18 принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно ст. 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно ч.2 ст.28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо транспортний засіб вважається знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхова (регламентна) виплата розраховується як сума:
матеріальних збитків, що визначаються як різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди;
документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України.
У разі досягнення згоди між потерпілою особою та страховиком (МТСБУ) щодо відчуження потерпілою особою на користь страховика (МТСБУ) знищеного транспортного засобу страхова (регламентна) виплата розраховується як сума:
ринкової вартості транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди;
документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України.
Порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватися у вищевказаному порядку та позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.
Такі ж правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №125/1215/20.
Однак, доказів передачі залишків відповідачеві або реалізації іншим особам стороною позивача не представлено.
Відтак позивач не набув права на відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.
Разом з тим позивач, заявляючи вимоги до відповідача посилається на те, що внаслідок пошкодження автомобіля, розмір виплаченого йому страхового відшкодування у максимальному розмірі є меншою від завданої йому майнової шкоди, а тому просить стягнути з відповідача 240 744,36 грн. 
Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 17.04.2025 №60/83.04.25 матеріальний збиток, завданий власникові транспортного засобу «Nissan Altima», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 400 744,36 грн (а.с.21).
ПрАТ СК « ПЗУ Україна» сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 160 тис. грн.
Враховуючи те, що виплачена ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сума страхового відшкодування є меншою від оціненої майнової шкоди, потерпіла особа не позбавлена права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків за рахунок винної особи, обсяг відповідальності якої обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 як особи, винної в ДТП, на користь позивача різниці між розміром завданого матеріального збитку та розміром страхового відшкодування.
Встановлено, що ОСОБА_1 було витрачено 5 700,00 грн на послугу з евакуації - перевезення автомобіля «Nissan Altima» реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.45,46).
Доказів щодо відшкодування вказаних витрат позивачу ПрАТ СК « ПЗУ Україна» матеріали справи не містять.
Оскільки, відповідальність страховика за полісом вичерпана, з відповідача належить стягнути витрати на евакуацію транспортного засобу у розмірі 5 700,00 грн.
Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року №63566/00, § 23). 
Враховуючи викладене, суд, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, не спростованих відповідачем, дійшов висновку про задоволення позову.
Розподіл судових витрат
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України.
Судовий збір за подання до суду позовної заяви складав 2 524,44 грн, враховуючи ціну позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
У межах цієї справи судом враховано звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 17.04.2025 №60/83.04.25.
Понесення позивачем витрат за послуги експерта за складання звіту у розмірі 6 тис. грн підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №60/83.04.25 від 17.04.2025 (а.с.49).
Враховуючи задоволені вимоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати, понесені за проведення та складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 17.04.2025 №60/83.04.25 у розмірі 6 тис. грн.
Судовий збір, сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви, складав 2 524,44 грн, враховуючи ціну позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Що стосується витрат на правничу допомогу
Позивач має право подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки позивачем зазначено в позовній заяві орієнтовний розмір витрат на правову допомогу 26 тис. грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдані матеріальні збитки у розмірі 240 744,36 грн, витрати на транспортування автомобіля 5 700,00 грн, витрати за проведення звіту 6 000,00 грн, а всього 252 444 (двісті п`ятдесять дві тисячі чотириста сорок чотири) гривні 36 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір по справі у розмірі 2 524 (дві тисячі п`ятсот двадцять чотири) гривні 36 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).
Інформація про учасників:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення виготовлено 23.04.2026 року.

Суддя Ю.О. Твердохліб