Справа № 643/23807/25
Провадження № 2-а/643/3/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2026   м. Харків
Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Олійника О.О.,
за участі секретаря судового засідання - Новакової Т.С.
позивача - ОСОБА_1 
представника позивача - адвоката Подольської Т.В.
представника відповідача - Свінтіцької Т.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанов у справах про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просить поновити процесуальний строк на подання позовної заяви та відкрити провадження у справі; визнати протиправними та скасувати постанови серії 4АВ07357844 від 15.09.2024 року, № 4АВ07658456 від 02.10.2024 року, № 4АВ07658488 від 02.10.2024 року, № 5АВ10501689 від 17.05.2024 року, № 5АВ10625283 від 30.05.2025 року про накладення адміністративних стягнень у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі; провадження у справі закрити. 
Позов обгрунтований таким. 
11.09.2025 року я звернулася до ТСЦ 6341 РСЦ МВС в Харківській. Сумській та Полтавській областях щодо обміну (виданого вперше строком на 2 роки) посвідчення водія та отримала відповідь від 17.09.2025 № 31/32/6341/Л-4299- 4155-2025 про наявність винесених постанов про притягнення її до адміністративної відповідальності у кількості п`яти штук, про які їй не було відомо.
В електронному сервісі перевірки подій з ознаками адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, а також в електронному кабінеті водія вона дізналася про наявність таких постанов: серії 4АВ07357844 від 15.09.2024 року, № 4АВ07658456 від 02.10.2024 року, № 4АВ07658488 від 02.10.2024 року, № 5АВ10501689 від 17.05.2024 року, № 5АВ10625283 від 30.05.2025 року.
Вказані постанови про вчинення адміністративного правопорушення були складені на неї як на власника автомобіля за номером НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ). Однак вона не вчиняла адміністративні правопорушення, про що свідчать наступні докази:
водій авто НОМЕР_1 не був верифікований, на відео і фотофіксації видно, що позивачка перебуває на пасажирському сидінні, за кермом був її чоловік - ОСОБА_2 водійське посвідчення НОМЕР_3 від 26.08.2022 року.\
докази сплати штрафів саме ОСОБА_2 (усі штрафи сплачував він особисто, про що є квитанції та виписка з рахунку Приватбанку, який належить ОСОБА_2 ).
подана позивачкою інформація про керування іншою особою зазначеним автомобілем у відповідній скарзі до Департаменту патрульної поліції протягом 10 днів з дня мого ознайомлення з вказаними вище постановами.
Також просить звернути увагу суду, що згідно з приміткою ст. 14-2 КУпАІІ режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.
Позивачка також вважає, що винесені відносно неї постанови із порушеннями вищезазначеної норми. Вважає, що підставою для скасування вказаних постанов є наступні обставини: недоведеність факту порушення саме автомобілем позивачкою; на відео відсутнє чітке підтвердження, що саме автомобіль позивача рухався з перевищенням швидкості; камера фіксує лише потік транспортних засобів без ідентифікації конкретного авто; не видно моменту заміру швидкості конкретного транспортного засобу.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2026 року, справу була розподілена на суддю Олійника О.О.
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 13.01.2026 адміністративний позову залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позову.
10 лютого 2026 року за допомогою засобів поштового зв`язку позивач подала заяву про усунення недоліків.
Ухвалою суду від 12.02.2026 року було відкрито провадження у справі. 
02.03.2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову з огляду на таке. 
Представник відповідачає вважає, що оскаржувані постанови були винесені правомірно, надала відповідні докази, а тому підстав для їх скасування немає. Крім того, зазначила, що штрафи які були накладені на правопорушника цими постановами були добровільно сплачені у пільговий період, що свідчить про їх добровільне виконання правопорушником. 
Щодо належного субєкта правопорушення зазначила, що оскільки власником транспортного засобу було позивачка, то на неї і були накладені штрафи. Відомості про належного користувача за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів на час вчинення адміністративного правопорушення у відповідача відсутні. В обґрунтування своїх доводів посилається на норму ст. 14-2 КУпАП. 
Також, зазначає, що з аналізу вищенаведених норм КУпАП вбачається, що за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, відповідальність несе фізична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб. Така особа може бути звільнена від адміністративної відповідальності у відповідності до статті 279-3 КУпАП в двох випадках:
- якщо надасть документальне підтвердження того факту, що до моменту вчинення адміністративного правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;
- якщо особа, яка фактично керувала транспортним засобом і вчинила адміністративне правопорушення на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Твердження позивачки про те, що транспортним засобом SUBARU FORESTER, д.н.з. НОМЕР_1 керувала не вона, а її чоловік не спростовує того факту, що у відповідності до ст. 14-2 КУпАП саме позивачка є відповідальною особою та несе адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі у відповідності до вимог КУпАП.
На підставі викладеного просила суд відмовити у задоволенні позову. 
Ухвалою суду від 16.04.2026 року позивачці було поновлено строк на звернення до суду з адміністративним позовом. 
У судовому засіданні позивачка та її представник просили суд задовольнити позов та надали відповідні пояснення. 
Також, у судову засіданні був допитаний свідок ОСОБА_2 , який показав, що за кермом автомобіля SUBARU FORESTER, д.н.з. НОМЕР_1 був він під час скоєння вищевказаних правопорушень, через телеграм бот він дізнався про штрафи, які були накладені оскаржуваними постановами та сплатив їх. Про наявність вказаних штрафів своїй дружині - позивачці не казав, позаяк не вважав це за потрібне.
Представник відповідача у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову та надала відповідні пояснення. 
Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, дішов наступного висновку. 
Судом встановлено, що 11.09.2025 року позивачка звернулася до ТСЦ 6341 РСЦ МВС в Харківській. Сумській та Полтавській областях щодо обміну (виданого вперше строком на 2 роки) посвідчення водія та отримала відповідь від 17.09.2025 № 31/32/6341/Л-4299- 4155-2025 про наявність винесених постанов про притягнення її до адміністративної відповідальності у кількості п`яти штук, про які їй не було відомо.
В електронному сервісі перевірки подій з ознаками адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, а також в електронному кабінеті водія вона дізналася про наявність таких постанов: серії 4АВ07357844 від 15.09.2024 року, № 4АВ07658456 від 02.10.2024 року, № 4АВ07658488 від 02.10.2024 року, № 5АВ10501689 від 17.05.2024 року, № 5АВ10625283 від 30.05.2025 року.
Вказані постанови про вчинення адміністративного правопорушення були складені на неї як на власника автомобіля за номером НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ). 
Позивачка вищевказані постанови не отримувала. Доказів отримання оскаржуваних постанов саме позивачкою матеріали справи не містять. 
За показання свідка ОСОБА_2 за кермом автомобіля SUBARU FORESTER, д.н.з. НОМЕР_1 був він під час скоєння вищевказаних правопорушень, через телеграм бот він дізнався про штрафи, які були накладені оскаржуваними постановами та сплатив їх. Про наявність вказаних штрафів своїй дружині - позивачці не казав, позаяк не вважав це за потрібне.
Показання свідка не протирічать матеріалам справи, а тому суд приймає їх до уваги. 
Протягом десяти днів з дня ознайомлення позивачкою з вищевказаними постановами про вчинення адміністративного правопорушення у особистому кабінеті водія, вона подала відповідну скаргу до Департаменту патрульної поліції від 26.09.2025 року. 
04.11.2025 року на електронну пошту позивачка отримала відповідь, згідно якою їй було відмовлено у задоволенні скарги з посиланням на неподання ОСОБА_2 заяви про визнання факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності протягом 20 календарних днів з дня вчинення правопорушення. 
Після чого позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав, а отже виконала усі дії, що від неї залежали після того, якого вона дізналась про порушення її прав, а саме з 17.09.2025 року коли отримала відповідь з ТСЦ 6341 РСЦ МВС в Харківській. Сумській та Полтавській областях щодо обміну (виданого вперше строком на 2 роки) посвідчення водія.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно зі ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 01.11.1996 року № 9 оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають грунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З доданих до матеріалів справи доказів вбачається, що керував автомобілем ОСОБА_2 чоловік позивачки, що вбачається як з пояснень самої позивачки так і з показань свідка ОСОБА_2 . Крім того, з фотокарток, які були додані до постанов вбачається, що за кермом перебувала особа чоловічої статі, тобто не позивачка, що також узгоджується із матеріалами справи. 
Також знайшов своє підтвердження і той факт, що позивачка не знала ані про те, що її чоловік скоїв вказані правопорушенні, ані про те, що ним були сплачені такі штрафи у пільговий період.
Отже, суд дійшов висновку, що у діях позивачки відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. 
Суд вважає, що норми п. 2 ч. 1 ст. 279-3 КУпАП в частині того, що власник транспортного засобу звільняється від відповідальності за порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі якщо особа, яка керувала транспортним засобом звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу, суперечать ст. 61, 62 Конституції України, а тому суд застосовує не норму п. 2 ч. 1 ст. 279-3 КУпАП у даній справі, а норму ст. 61, 62 Конституції України, яка закріплює презумпцію індивідуалізації відповідальності, відповідно до якої особа не може нести відповідальність за дії дії інших осіб, які вчиняють правопорушення. 
У даній справі позивачка не знала про вчинення своїм чоловіком адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 122 КУпАП, за вчинення яких була притягнута саме вона, а не винна особа. 
У діях позивачки відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки вона не вчиняла вказані правопорушення, і також вона не може нести відповідальність за невиконання її чоловіком приписів п. 2 ч. 1 ст. 279-3 КУпАП, позаяк на думку суду вони суперечать нормам ст. 61,62 Конституції України. 
За таких обставин суд не бере до уваги доводи представника відповідача, позаяк будь-яких інших доказів винуватості позивачки у вчиненні адміністративних правопорушень, які були на неї накладені, матеріали справи не містять. 
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 149 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, суд вирішив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Дапертаменту патрульної поліції судовий збір у розмірі 605,60 грн. на користь позивача. 
Крім того, оскільки позивач повинен був доплатити судовий збір ще за 4 окремі вимоги, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Департаменту патрульної поліції на користь держави підлягає сплата судового збору у розмірі 2 422,40 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 61,62 Конституції України, ст. 77, 205, 211, 217, 241, 246, 250, 255, 286 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанов у справах про адміністративні правопорушення - задовольнити.
Постанови серії 4АВ07357844 від 15.09.2024 року, № 4АВ07658456 від 02.10.2024 року, № 4АВ07658488 від 02.10.2024 року, № 5АВ10501689 від 17.05.2025 року, № 5АВ10625283 від 30.05.2025 року про накладення адміністративних стягнень у справах про адміністртативні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.- скасувати.
Справу про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача Дапертаменту патрульної поліції судовий збір у розмірі 605,60 грн. на користь позивача.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача Департаменту патрульної поліції на користь держави судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 
Відповідач – Департамент патрульної поліції, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048 код ЄДРПОУ 40108646

Суддя -   О.О. Олійник