Справа № 509/2650/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року          с-ще. Овідіополь?? 
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:?? 
головуючого?судді Спічака Вадима Олексійовича,??? 
за участю:??? 
секретаря судового засідання?Лизогубенко Владлени Олександрівни, 
представника позивача ОСОБА_1 , 
представника відповідача Одеської обласної прокуратури – Боднар Ліни Володимирівни, 
представника відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області – Чегодар Світлани Вікторівни ( в режимі відеоконференції) 
розглянувши у судовому засіданні? цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Держави України в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури,-?? 

ВСТАНОВИВ: 

Стислий виклад позиції позивача: 
ОСОБА_2 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із позовною заявою до Одеської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Державної казначейської служби України, у якій просить суд стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 128 мінімальних заробітних плат, визначених законодавством на момент прийняття рішення судом, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури. 
Позовна заява мотивована тим, що 04 жовтня 2013 року, приблизно о 18.00 годині, на автошляху Іллічівськ-Одеса, по вул. Перемоги, в м. Чорноморську (колишня назва - Іллічівську) Одеської області, перед перехрестям біля Олександрівського мосту сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулось зіткнення автомобілів «TOYOTA Carina-E Si», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «HYUNDAI H1», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності ДП «Іллічівський морський торговельний порт», під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди дружина позивача - ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження (закрита черепно-мозкова травма у вигляді забійної рани волосистої частини лобової області голови справа, крововилив в м`які тканини тім`яної області голови справа, струс головного мозку, закритий перелом передньої дуги першого шийного хребцю зліва без зміщення, закрита травма грудної клітини у вигляді перелому нижньої третини тіла грудини зі зміщенням і багато чисельними переломами з другого по восьме ребер справа, із яких закритий перелом передньої дуги першого шийного хребцю зліва без зміщення), які по своєму характеру, згідно п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, та закриту травму грудної клітини у вигляді перелому нижньої третини тіла грудини зі зміщенням і багато чисельними переломами з другого по восьме ребер справа, за своїм характером і течією зазвичай приводять до розладу здоров`я на строк вище 21 дня і по даному критерію, згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. 
За даним фактом Іллічівським МВ ГУМВС України в Одеській області відкрито кримінальне провадження №12013170160001689, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.10.2013 року за знаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 
10.02.2014 року слідчим СВ Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області майором міліції Осипенко О.А. у кримінальному провадженні №12013170160001689 позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставинами скоєння зазначеної вище ДТП. 
27.02.2014 прокурором прокуратури м. Іллічівська Одеської області Котик Максимом Федоровичем затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12013170160001689 відносно позивача, а справу направлено до Іллічівського міського суду Одеської області, де державне обвинувачення здійснювалось прокурорами Чорноморської окружної прокуратури Одеської області. 
01.09.2014 року по справі № 501/917/14-к вироком Іллічівського міського суду Одеської області позивача визнано винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, і призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. Відповідно до ст.75 КК України звільнено позивача від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину. 
02.06.2016 року Апеляційний суд Одеської області по справі № 501/917/14-к виніс ухвалу, якою вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 01.09.2014 року стосовно позивача скасував, призначив новий розгляд в суді першої інстанції обвинувального акту стосовно позивача, обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду. 
22.10.2024 року старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні Чорноморської окружної прокуратури Одеської області Попадюком І.М. у кримінальному провадженні №12013170160001689 від 05.10.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, винесено постанову про відмову від підтримання державного (публічного) обвинувачення у кримінальному провадженні №12013170160001689 від 05.10.2013 року, стосовно ОСОБА_2 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 
28.10.2024 року Іллічівський міський суд Одеської області по справі № 501/917/14-к, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №12013170160001689 від 05 жовтня 2013 року виніс ухвалу, якою постановив закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Ухвала набула законної сили 05.11.2024 року. 
Позивач зазначає, що перебував під слідством та судом у період з 10.02.2014 року по 05.11.2024 року, загалом 128 місяців, 24 дня, а тому ним заявляється вимога про стягнення шкоди в розмірі 128 мінімальних заробітних плат, визначених законодавством на момент прийняття рішення судом. 
Позивач зазначає, що у наслідок незаконних дій відповідачів, які полягають у незаконному повідомленні про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, яке він не скоював, тривалому часі перебування під слідством та судом, йому було завдано душевних страждань, оскільки були порушені нормальні життєві зв`язки, у тому числі з дружиною, родичами, та іншими особами, які оточують його сім`ю, позивач відчував нервові хвилювання під час перебування під слідством та судом. 
30.07.2025 року представником позивача була подана заява про заміну первісного відповідача належним відповідачем, відповідно до якої просив замінити первісного відповідача Державну казначейську службу України на належного відповідача - Державу Україна в особі Державної казначейської служби України, юридична адреса 01601, місто Київ, вулиця Бастіонна, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 37567646. 
Стислий виклад позиції відповідачів: 
Представник Головного управління Національної поліції в Одеській області Чегодар Світлана Вікторівна подала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. 
У відзиві представник відповідача зазначає, що позивачем не доведено протиправності дій ГУНП та її посадових осіб, наявності шкоди, причинного зв`язку між такою поведінкою та шкодою, якщо припустити її наявність, через що вимоги про стягнення шкоди у цій справі не підлягають задоволенню. Позивачем не було надано належних, та допустимих доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних страждань, а саме: не надано жодних доказів що підтверджують вплив дій чи бездіяльності ГУНП в Одеській області на життєвий уклад та стан здоров`я позивача, які були б наслідком дій правоохоронного органу, документи, що Позивач подає до суду, як докази, можуть лише підтвердити факти здійснення досудового розслідування за заявами, скаргами інших осіб. Позивачем надано загальну інформацію щодо предмету спору та за наявними матеріалами неможливо достовірно встановити, чи дійсно була завдана Позивачу моральна шкода, якщо так, то у чому це виразилось. 
Також зазначає, що ГУНП в Одеській області та посадові особи ГУНП жодних протиправних дій щодо позивача не вчиняли, що виключає наявність підстав для зобов`язання вчинити певні дії у вигляді припинення протиправних дій та стягнення шкоди. 
Представник Одеської обласної прокуратури Ракович Максим Миколайович надав до суду пояснення, у яких зазначає, що викладені у ній вимоги не підлягають задоволенню, оскільки Одеська обласна прокуратура та її посадові особи досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013170160001689 не здійснювали та протиправних дій стосовно позивача не вчиняли. Сам по собі факт здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні не свідчить про протиправність дій прокурорами чи її посадових осіб. 
Також представник Одеської обласної прокуратури зазначив, що оскільки закриття кримінального провадження щодо позивача відбулось не в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати, тобто не на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні, а право на відшкодування виникає лише в разі повної реабілітації особи 
Зазначає, що позивачем також не доведено протиправність дій Одеської обласної прокуратури, а також причинний зв`язку між такими діями та моральною шкодою, якщо припустити її наявність та розмір шкоди. 
Рух справи у суді 
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одескої області від 22 травня 2025 року було відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеська обласна прокуратура, Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури. 
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одескої області від 24 вересня 2025 року було замінено первісного відповідача – Державну казначейську службу України, (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, код ЄДРПОУ: 37567646), належним відповідачем -?Державою Україна в особі Державної казначейської служби України, (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, код ЄДРПОУ: 37567646). 
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одескої області від 12 січня 2026 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті. 
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позові. 
Представники відповідачів Головного управління Національної поліції в Одеській області та Одеської обласної прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. 
Представник відповідача – Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань про відкладення до суду не надав. 
Фактичні обставини, встановлені судом: 
04 жовтня 2013 року, приблизно о 18.00 годині, на автошляху Чорноморськ (кол. Іллічівськ)-Одеса, по вул. Перемоги, в м. Чорноморську (кол. Іллічівську) Одеської області, перед перехрестям біля Олександрівського мосту сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулось зіткнення автомобілів TOYOTA Carina-E Si, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля HYUNDAI H1, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності ДП «Іллічівський морський торговельний порт», під керуванням ОСОБА_3 . 
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди дружина позивача ОСОБА_4 (що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу) отримала тілесні ушкодження, а саме: закриту черепно-мозкову травму у вигляді забійної рани волосистої частини лобової області голови справа, крововилив в м`які тканини тім`яної області голови справа, струс головного мозку, закритий перелом передньої дуги першого шийного хребцю зліва без зміщення, закриту травму грудної клітини у вигляді перелому нижньої третини тіла грудини зі зміщенням і багато чисельними переломами з другого по восьме ребер справа, із яких закритий перелом передньої дуги першого шийного хребцю зліва без зміщення, по своєму характеру, згідно п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя та закриту травму грудної клітини у вигляді перелому нижньої третини тіла грудини зі зміщенням і багато чисельними переломами з другого по восьме ребер справа, за своїм характером і течією зазвичай приводять до розладу здоров`я на строк вище 21 дня і по даному критерію, згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. 
10 лютого 2014 року Слідчим СВ Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області майором міліції ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №12013170160001689, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 5 жовтня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України було повідомлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України. Повідомлення по підозру було узгоджено з прокурором прокуратури м. Іллічівська Одеської області М.Ф. Котиком. 
27.02.2014 прокурором прокуратури м. Іллічівська Одеської області Котиком Максимом Федоровичем затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12013170160001689 відносно ОСОБА_2 , справу направлено до Іллічівського міського суду Одеської області. 
01.09.2014 року по справі № 501/917/14-к Вироком Іллічівського міського суду Одеської області визнано ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, і призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено позивача від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину. 
02.06.2016 року Апеляційний суд Одеської області по справі № 501/917/14-к виніс ухвалу, якою вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 01.09.2014 року стосовно позивача скасував, призначив новий розгляд в суді першої інстанції обвинувального акту стосовно позивача, обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду. 
22.10.2024 року старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором Чорноморської окружної прокуратури Одеської області Попадюком І.М. у кримінальному провадженні № 12013170160001689 від 05.10.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, було винесено постанову про відмову від підтримання державного (публічного) обвинувачення у кримінальному провадженні № 12013170160001689 від 05.10.2013 року стосовно ОСОБА_2 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Прокурором у мотивуванні постанови зазначено, що на підставі ухвали суду від 02.02.2022 експертами Київського НДІСЕ проведена додаткова комплексна автотехнічна та фототехнічна експертиза, згідно висновку якої за №5297/22-52/5298/22-35 від 20.03.2024, з причин, детально викладених у дослідницькій частині, водій автомобіля ТOYOTA Carina-E Si одноособовими діями не мав технічної можливості уникнути даної пригоди, згідно даних, встановлених у протоколі слідчого експерименту від 14.11.2018, за якими ТЗ під позначкою №5 (автомобіль-демонстратор «HYUNDAI H-200») не проглядається з робочого місця водія-статиста (замість ТЗ учасника «ТOYOTA Carina-E Si»). Враховуючи вищевикладене зроблено висновок, що ОСОБА_2 не міг уникнути зіткнення, у зв`язку з тим, що не мав можливості об`єктивно виявити небезпеки для руху у вигляді автомобіля «HYUNDAI H1», який наближався в стані маневру відвороту праворуч до правого заднього борту автомобіля «ТOYOTA Carina-E Si», не може бути поставлено йому за провину, тому що він не зобов`язаний був виходити з можливості грубого порушення Правил дорожнього руху іншим водієм ОСОБА_3 , який рухався через перехрестя на забороняючі сигнали світлофора, при цьому маючи технічну можливість запинити свій автомобіль перед початком перехрестя.В діях водія ОСОБА_4 , який маючи перевагу в русі стосовно автомобіля «HYUNDAI H1», завершував проїзд перехрестя, керуючись при цьому п.16.8 Правил дорожнього руху України, та не маючи можливості об`єктивно виявити небезпеки для руху у вигляді автомобіля «HYUNDAI НІ», відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. 
Зазначена постанова про відмову від підтримання державного обвинувачення від 22.10.2024 року, була погоджена відповідно до вимог ст. 341 КПК України з прокурором вищого рівня – керівником Чорноморської окружної прокуратури Царелунга К. та надана до Іллічівського міського суду Одеської області. 
28.10.2024 року Іллічівський міський суд Одеської області по справі № 501/917/14-к, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 12013170160001689 від 05 жовтня 2013 року виніс ухвалу, якою постановив закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. 
Ухвала набула законної сили 05.11.2024 року. 
Норми права, застосовані судом, та висновки суду 
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). 
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. 
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. 
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". 
Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. 
У постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 9 квітня 2023 року у справі № 757/50854/21-ц зазначено що право на відшкодування шкоди виникає лише в разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41. (п.63) До реабілітуючих підставналежать: відсутність події кримінального правопорушення; відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпання можливості їх отримати.(п.65). 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від від 15.12.2020, у справі № 752/17832/14-ц від зроблено висновок, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, що підтверджується закриттям кримінального провадження у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону про відшкодування шкоди. (п.60) 
Згідно із статтею 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. 
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України). 
Так, відповідно до статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. 
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята та шоста статті 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"). 
Згідно зі статтею 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. 
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. 
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. 
Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. 
Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. 
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що "моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості". 
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. 
Визначаючи строк перебування ОСОБА_2 під слідством і судом, суд вважає, що його початком є 10.02.2014 року (день повідомлення про підозру), а останнім днем є 05.11.2024 року (дата набрання законної сили ухвали Іллічівського міського суду Одеської області про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення). Тобто ОСОБА_2 перебував під слідством і судом 10 років 8 місяців та 24 дні. 
Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду. 
Конституційний Суд України у своїх рішеннях: від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України. 
Отже, Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни у вказаний Закон не вносились. 
У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) Верховний Суд щодо застосування статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. 
Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" у редакції, чинній на час розгляду справи, установлено з 01 січня 2026 року мінімальну заробітну плату на рівні 8647 грн. 
Аналізуючи релевантну судову практику Верховного Суду при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, Верховний Суд роз`яснював про необхідність застосування "мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду", "виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом", "мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування", а тому при вирішенні указаної справи необхідно виходити із установленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 8647 грн. 
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 761/22531/23 (провадження № 61-7724св24), від 08 жовтня 2024 року у справі № 333/2527/22 (провадження № 61-7696св24), від 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23 (провадження № 61-8406св24), від 15 листопада 2024 року у справі № 336/2137/23 (провадження № 61-9291св24), від 19 грудня 2024 року у справі № 488/2561/21 (провадження № 61-8267св24). 
Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. 
Таким чином, оскільки період перебування ОСОБА_2 під слідством і судом тривалий період, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та та стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 , 128 мінімальних заробітних плат, визначених законодавством на момент прийняття рішення судом, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури (128 міс.*8647 грн.=1106816,00 грн). 
Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного перебування під слідством та судом. 
Зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, розмір завданої позивачу моральної шкоди суд вважає достатнім для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". 

Керуючись ст. 2, 23, 167, 170, 1176 ЦК України, ст.2, 3, 4, 13 Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду», ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 82, 83, 89, 133, 141, 244, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ: 

Позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Держави України в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури - задовольнити. 

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1106816 (один мільйон сто шість тисяч вісімсот шістнадцять гривень) 00 копійок. 

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Повне рішення складене 16 квітня 2026 року. 

Суддя            Спічак В.О.