КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 367/12506/24 Головуючий в суді І інстанції Горбачова Ю.В.
Провадження № 33/824/1159/2026 Головуючий в суді ІІ інстанції Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Сушко Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Сіренка Максима Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 180432 від 23 листопада 2024 року вбачається, що 23 листопада 2024 року о 15 год. 30 хв. у м. Буча, на вул. Ярослава Мудрого, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ford», д.н.з. невідомий з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп..
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, 31 грудня 2025 року адвокат Сіренко М.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Крім того, одночасно із апеляційною скаргою адвокат Сіренко М.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , заявив клопотання, у якому порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку адвокат Сіренко М.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , зазначає, що копію повного тексту оскаржуваної постанови він отримав 29.12.2025 року на електронну пошту, відтак вважає, що строк на апеляційне оскарження було пропущено з поважних причин.
Доводи апеляційної скарги адвоката Сіренка М.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , обгрунтовував тим, що ознаки алкогольного сп`яніння працівниками поліції у водія не виявлялись та не перевірялись.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що після незгоди водія пройти огляд на місці зупинки з використанням спеціального технічного запису, патрульними поліції не було направлено водія до медичного закладу для проходження огляду.
Крім того зауважує, що працівники поліції провокували водія до вчинення правопорушення, адже рекомендували водієві відмовитися від огляду та пропонували останньому здійснити рух на автомобілі.
ОСОБА_1 , або ж його представник - адвокат Сіренко М.Ю., у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
09 лютого 2026 року перед початком судового засідання з канцелярії суду відповідальною особою було передане клопотання адвоката Сіренка М.Ю., який представляє інтереси ОСОБА_1 , про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, однак вказане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Норми КУпАП не містять можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 336 КПК України, яка в даному випадку може бути застосована за аналогією, учасник кримінального провадження подає клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія клопотання в той самий строк надсилається іншим учасникам кримінального провадження.
Адвокат Сіренко М.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав вказане клопотання 06 лютого 2026 року, тобто за три дні до судового засідання, що не відповідає вимогам щодо строку його подання та унеможливлює задоволення такого клопотання.
Суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_1 та його захисника - Сіренка М.Ю., оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, разом з тим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, доводи адвоката Сіренка М.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2025 року, на думку суду апеляційної інстанції, є обґрунтованими.
У переданих судом першої інстанції матеріалах справи наявна довідка про доставку електронного листа, з якої вбачається, що оскаржувана постанова 29.12.2025 року о 09 год. 56 хв. була доставлена на електронну адресу адвоката Сіренка М.Ю., а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відтак, суд апеляційної інстанції приймає до уваги аргументи, які наведено у клопотанні про поновлення строку.
Враховуючи зазначене, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити адвокату Сіренку М.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2025 року, як такий, що пропущений з поважних причин.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи адміністративної справи доказах.
Частиною 1 статті 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно з встановленими нормами закону держави Україна.
Вина ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 180432 від 23 листопада 2024 року - 23 листопада 2024 року о 15 год. 30 хв. у м. Буча, на вул. Ярослава Мудрого, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ford», д.н.з. невідомий з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);
- у направленні на огляд водія транспортного засобу до Ірпінської ЦРЛ з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 2);
- у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів із якого вбачається, що було виявлено такі ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна покрову обличчя. У графі: «результати огляду на стан сп`яніння» міститься запис: «відмовився від проходження». У графі: «з результатами згоден» наявний підпис ОСОБА_1 (а.с. 3);
- у акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу у зв`язку із ст. 130 КУпАП (а.с. 4);
- на відеозаписі із нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівника патрульної поліції, що здійснював оформлення вчиненого особою, що притягається до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який кореспондується з фактичними обставинами справи та вказує на факт порушення водієм вказаних правил ПДР. Зокрема, на долученому до матеріалів справи відеозаписі відображено зупинений транспортний засіб «Ford» без д.н.з. у заведеному стані на з`їзді із дороги загального користування у двір прилеглої території. Патрульним поліції було відразу ж повідомлено про причину зупинку, а саме те, що з магазину до патрульних поліції надійшов дзвінок, та повідомлено, що водій транспортного засобу «Ford», маючи ознаки алкогольного сп`яніння, придбав алкогольний напій та сів за кермо, на що ОСОБА_1 не висловив будь-яких заперечень. Поліцейським було висловлено обов`язок водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», або ж відмовитись від проходження огляду (фрагмент відеофайлу «…_0002» з 0:01:27). Водій ОСОБА_1 на моменті відеофайлу «…_0002» з 0:01:42 без вагань висловив відмову від проходження огляду. Патрульний поліції ще раз уточнив чи точно водій відмовляється від проходження огляду, що було повторно підтверджено водієм (фрагмент відеофайлу «…_0003» з 0:02:25), відтак поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, на що останній не висловлював будь-яких зауважень. На долученому до матеріалів справи відеозаписі відображено процедуру ознайомлення водіями з матеріалами адміністративного правопорушення під підпис (фрагмент відеофайлу «…_0008» з 0:02:07) (а.с. 6).
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення є протокол про вчинення адміністративного правопорушення.
Кодекс України про адміністративні правопорушення, а саме - ст. 256 детально регламентує питання, що пов`язані зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Протокол підписаний особою, яка його склала, та ОСОБА_1 , крім того, йому було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.
Виявлені працівниками поліції 23.11.2024 року у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння в розумінні п.п. 3-4 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, або в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Обставини, зазначені в протоколі узгоджуються із дослідженим судом апеляційної інстанції відеозаписом із нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського, на якому відображені події, які відбувалися 23 листопада 2024 року за участю ОСОБА_1 ..
Так, з відеофайлу вбачається, що патрульний поліції двічі пропонує водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що останній висловив відмову без будь-якого тиску та примусу.
Відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. На відео, що міститься в матеріалах справи, зафіксовані подія правопорушення. Цей відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що ознаки алкогольного сп`яніння працівниками поліції у водія не виявлялись та не перевірялись, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки під наявністю у особи ознак сп`яніння необхідно розуміти припущення поліцейського про можливу наявність у особи такого стану, яке грунтуються на порівнянні фізичного стану та поведінки особи і із станом та поведінкою, які визначені нормативними документами і указують на наявність такого стану. У будь-якому випадку висновок поліцейського про наявність у особи ознак сп`яніння містить суб`єктивний характер. Із долученого до матеріалів справи акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що поліцейським було виявлено такі ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна покрову обличчя, що і стало підставою висунути вимогу про необхідність проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння. Вказаний акт має підпис водія у графі: «з результатами згоден».
Доводи апеляційної скарги про те, що після незгоди водія пройти огляд на місці зупинки з використанням спеціального технічного запису, патрульними поліції не було направлено водія до медичного закладу для проходження огляду, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі не спростовують наявність у ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, що підтверджується сукупністю наведених вище належних та допустимих доказів, в об`єктивності яких у суду апеляційної інстанції сумнівів не виникає.
Відсутність вимоги пройти огляд у лікаря-нарколога може вказувати на неналежне виконання працівниками поліції своїх службових обов`язків, однак не спростовує винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, адже, як вбачається з наявного у матеріалах справи відеозапису, поліцейський неодноразово висловлював вимогу водію пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу «Drager» на місці зупинки, на що останній висловлював відмову без будь-якого примусу.
Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції провокували водія до вчинення правопорушення, адже рекомендували водієві відмовитися від огляду та пропонували останньому здійснити рух на автомобілі, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки чітка та однозначна відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки зафіксована на нагрудну камеру патрульного поліції. Поліцейський повторно уточнював у водія чи остаточно останній вирішив відмовитись від проходження огляду, на що водій вкотре підтвердив свою відмову. Патрульний поліції під своїм наглядом попросив ОСОБА_1 перепаркувати автомобіль, який стояв на заїзді до прилеглої території з порушенням ПДР України, оскільки подальше керування транспортним засобом водієві було заборонено, про що і було повідомлено останнього.
Суд не бере до уваги наявний у матеріалах справи висновок науковців, оскільки такий висновок не є джерелом доказової інформації та має консультативний характер, а вина ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України підтверджена сукупністю належних та допустимих доказів.
ОСОБА_1 жодним чином не заперечував щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, не висловлював з цього приводу жодних міркувань та заяв. 
Разом з тим, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості зазначити у протоколі про адміністративне правопорушення ті пояснення, які вважав за потрібні, однак свою незгоду із викладеними у ньому відомостями не зазначив.
Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що обраний судом першої інстанції вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2025 року є законною та обґрунтованою, а тому, апеляційна скарга адвоката Сіренка М.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити адвокату Сіренку Максиму Юрійовичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2025 року.
Апеляційну скаргу адвоката Сіренка Максима Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2025 року, залишити без задоволення. 
Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено «19» лютого 2026 року.

Суддя Київського апеляційного суду Л.П. Сушко