ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2140/25  Номер провадження 22-ц/814/711/26	Головуючий у 1-й інстанції Вірченко О. М.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя : Триголов В.М.,
судді: Дорош А.І., Лобов О.А.,
секретар: Горбун К.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Литовченка Романа Вікторовича на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 вересня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
В С Т А Н О В И В :
ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 березня 2021 року № R01.10730.007679523 в розмірі 101 026,08 грн, мотивуючи вимоги наступним. 03 березня 2021 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R01.10730.007679523, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 60 605,92 грн строком на 18 місяці з процентною ставкою 35,1% річних. Підписанням відповідного кредитного договору відповідач також приєднався до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts) та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку. 25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, за умовами якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками АТ «Ідея Банк», в тому числі і до відповідача за кредитним договором № R01.10730.007679523 від 03 березня 2021 року. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, розмір якої становить 101 026,08 грн. Заборгованість складається із заборгованості за тілом кредиту – 56 504,13 грн, заборгованості за відсотками – 44 521,95 грн.
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 вересня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за договором від 03 березня 2021 року № R01.10730.007679523 у розмірі 101 026 (сто одна тисяча двадцять шість) гривень 08 копійок, судові витрати в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп.
Непогодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Позивач зазначає, що 25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу № 01.02-31/23. Однак відповідача не було повідомлено позивачем про відступлення права вимоги та укладення договору факторингу. Жодних поштових листів та відповідних документів від позивача відповідач не отримував. Не отримував й з установ поштового зв`язку повідомлень про надходження на його ім`я відповідної кореспонденції.
Апелянт зауважує, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.
Окрім того, відповідно до доданої позивачем виписки від 25.07.2023 року, останній платіж відповідачем було внесено 06.09.2021 року, тобто з того часу кредитор довідався про порушення свого права, та, як наслідок, розпочався відлік позовної давності, який закінчився 06.09.2024 року. Позовна заява подана 02.06.2025 року, тобто після закінчення строку позовної давності. А згідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦКУ: «Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові».
Також зауважує, що оспорюваний договір про надання кредиту суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування», оскільки включає непропорційно велику суму відсотків за користування кредитом та суму комісії, що відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою.
У зв`язку із вказаним відповідач просить скасувати рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 вересня 2025 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Судом встановлено, що 03 березня 2021 року між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № R01.10730.007679523, підписані заява-анкета від 03 березня 2021 року, паспорт споживчого кредиту, додаток до паспорта споживчого кредиту – графік щомісячних платежів, на підставі яких банк надав позичальнику кредит, а позичальник отримав його на умовах, передбачених кредитним договором (п.п. 1-3 кредитного договору).
Відповідно до умов кредитного договору № R01.10730.007679523 від 03 березня 2021 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 60 605,92 грн на погашення заборгованості за кредитним договором від 02 серпня 2019 року № Р24.21281.005547771 на строк 18 місяців до 03 вересня 2022 року, під відсотки – 35,07 5 річних від залишкової суми кредиту.
03 березня 2021 року відповідач написав заяву про реструктуризацію заборгованості, яка виникла за кредитним договором від 02 серпня 2019 року № Р24.21281.005547771.
У таблиці обчислення загальної вартості кредиту визначені відсотки за користування кредитом, строк погашення, розмір платежів, відповідно до якого комісія не нараховується.
Після підписання заяви-анкети та кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у первісного кредитора виникло право надати послуги банку, у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання коштів, згідно тарифів банку, повернути кредит і сплатити відсотки та інші платежі, передбачені договором.
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав своєчасно і повністю, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав (виписка від 25 липня 2023 року по рахунку ОСОБА_1 за кредитом № R01.10730.007679523 від 03 березня 2021 року).
Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № R01.10730.007679523 від 03 березня 2021 року станом на 25 липня 2023 року заборгованість становить 101 026,08 грн, з яких: заборгованість за основним боргом – 56 504,13 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками – 44521,95 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями – 0,0 грн.
Згідно з договором факторингу від 25 липня 2023 року № 01.02-31/23 ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між АТ «Ідея Банк» і боржниками.
Відповідно до додатку до договору факторингу – реєстру боржників №№ 1, 2, 3 до договору факторингу права вимог від 20 вересня 2024 року № 01.02-24/24, ТОВ СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 03 березня 2021 року № R01.10730.007679523, загальна сума заборгованості по якому становить 101 026,08 грн.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Положеннями частини третьої статті12та частини першої статті81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням наведеного, а саме, що кредитні договори укладено сторонами у письмовому вигляді із зазначенням своїх особистих даних, зокрема, РНОКПП, серії та номеру паспорту, адреси реєстрації місця проживання, контактних відомостей, реквізитів карткового рахунку, а зазначені у них умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківський рахунок (картку), яка відповідачу не належить (зокрема, відсутні докази звернення позичальниці до правоохоронних органів, кредитодавця, подання позову про визнання Договору недійсним), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту їх укладання.
Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того,ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.
25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») було укладено Договір Факторингу № 01.02- 31/23, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору факторингу у порядку та строки встановлені договором факторингу.
Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1, який є додатком до договору факторингу № 01.02-31/23 від 25 липня 2023 року, ТОВ «Росвен Інвест Україна» (ТОВ «СВЕАФІНАНС» ) набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 101 026,08 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту – 56 504,13 грн.; заборгованість за відсотками 44 521,95 грн.
Порядковий номер запису в оригінальному реєстрі відповідача - 3069, номер кредитного договору R01.10730.007679523, тип кредиту - готівковий кредит.
Колегія суддів вважає, що витяг з реєстру боржників із прізвищем відповідача є належним доказом передання прав вимоги від АТ «Ідеа Банк» позивачеві.
Так, відповідно до частин 2, 5 статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Тобто подання з позовною заявою неповного реєстру боржників, а також його витягу, засвідченого директором позивача, відповідає вимогам процесуального закону.
Згідно із частиною 6 статті 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Відповідач в суді першої інстанції не заявляла клопотання про витребування від позивача оригіналу (повного тексту) Акту приймання передачі переліку документації яка передається, до договору факторингу № 01.02- 31/23від 25 липня 2023 року.
Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами жодному з кредиторів не виконував, в зв`язку з чим виникла заборгованість.
Відповідно до статей 611,612,623-625,1049,1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Також, відповідно до пункту 1 частини 1статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно частини 1 статті1077, частини 1 статті1078, частини 1 статті1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (стаття514, частина 1 статті1084 ЦК України).
Суд першої інстанції на підставі наданих сторонами та оцінених у відповідності із вимогами статті 89 ЦПК України в їх сукупності та взаємозв`язку доказів, правильно встановив фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін, надав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання кредитного договору між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останнім зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами, що є підставою стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь позивача, до якого за договорами факторингу як до фактору перейшли права кредиторів за вказаними договорами.
Щодо посилань скаржника на пропуск строку позовної давності.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Разом з тим, Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12 березня 2020 року до 31 жовтня 2020 року на всій території України карантин, дію якого неодноразово було продовжено до 01 липня 2023 року.
В той же час, з початком повномасштабного вторгнення, 24 лютого 2022 року, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року, який набув чинності 17 березня 2022 року «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Отже, було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. Суди під час аналізу вимог про застосування строків позовної давності зважають на те, що їх продовження в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону. А тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається.
З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32). Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст.374,375,381,382,383,384,389,390 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Литовченка Романа Вікторовича – залишити без задоволення.
Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов