ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року  Справа № 906/616/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Мельник О.В.
суддя Петухов М.Г. 
суддя Олексюк Г.Є.
секретар судового засідання Левчук Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Житомир Молодіжний" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 23.12.2025 (суддя Шніт А.В., повна ухвала складена 26.12.2025)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Роурен"
до 1) Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Житомир Молодіжний"
2) Обслуговуючого кооперативу "Житловий комплекс "Грін-Таун" 
про стягнення 3 751 461,75 грн
за участю представників: 
позивача - не з`явився;
відповідача-1 - Романишина М.М.
відповідача-2 - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 23.12.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Роурен" про залишення позовної заяви без розгляду задоволено. Позов ТОВ "Роурен" до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Житомир Молодіжний" про стягнення 3751461,75 грн у справі №906/616/25 залишено без розгляду. Подальший розгляд справи №906/616/25 постановлено здійснювати за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Роурен" до Обслуговуючого кооперативу "Житловий комплекс "Грін-Таун" про стягнення 3751461,75 грн.
У задоволенні заяви Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Житомир Молодіжний" про компенсацію судових витрат відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що подання позову (звернення позивача до суду за захистом порушеного права) у даній справі не може беззаперечно свідчити про необґрунтованість дій позивача та пред`явлення ним завідомо необґрунтованого позову чи зловживання процесуальними правами, адже доступ до суду є правом особи, гарантованим державою.
Господарський суд зазначив, що сам по собі факт подання заяви/клопотання про залишення позову без розгляду не підтверджує ані відсутність спору позивача з відповідачем, ані відсутність предмета спору, ані свідоме порушення позивачем охоронюваних законом прав та інтересів відповідача та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу.
Разом з тим, суд не встановив обставин того, що позивач від моменту звернення до суду із позовною заявою до залишення позову без розгляду відносно відповідача-1 діяв недобросовісно, зловживав процесуальними правами, протидіяв вирішенню спору, чи мав на меті ущемлення прав та інтересів відповідача-1. 
Крім того, не встановлено судом обставин доведення відповідачем-1 необґрунтованості дій позивача, які призвели до залишення позову без розгляду, надання доказів на підтвердження таких дій позивача чи свідчень зловживання ним своїми процесуальними правами при поданні заяви про залишення позову без розгляду відносно відповідача-1 тощо.
Отже, враховуючи недоведення відповідачем та не встановлення судом, що залишення позову без розгляду відносно відповідача-1 відбулось внаслідок необґрунтованих (недобросовісних) дій позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на позивача судових витрат на професійну правничу допомогу відповідача-1. 
Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Житомир Молодіжний" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати частково, а саме в частині п.4 резолютивної частини щодо відмови у задоволення заяви про компенсацію судових витрат, та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення 29000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем внаслідок необґрунтованих дій позивача. 
Апелянт, зокрема, вказує, що позивач пред`являючи позовну вимогу до відповідача-1, достовірно знав, що боржником за грошовим зобов`язанням по договору є відповідач-2, оскільки це вбачається зі змісту правочину та актів наданих послуг, пред`явлених позивачем, як основний доказ, виконання договору. Відтак, позовна вимога позивача до відповідача-2 пред`явлена завідомо необґрунтовано (без правової підстави), тому пред`являючи позов до неналежного відповідача - позивач діяв недобросовісно. 
Зауважує, що 25.07.2025 пред`явивши безпідставний позов до відповідача-1, який не є належним відповідачем по справі, позивач надавав відповідь на відзив, тобто свідомо продовжував використовувати судовий механізм для свої недобросовісної мети. Вказане підтверджує, що дії позивача є систематичною протидією для правильного, повноцінного та справедливого вирішення спору, єдиною мотивацією цих дій є створення штучного боргу, і стягнення його з неналежного відповідача. 
Скаржник вважає, що мета у позивача одна - легалізація безтоварних (фіктивних) господарських операцій, для стягнення неіснуючого боргу з відповідача-1, а додатково і з відповідача-2. Це протиправна мета, через плеяду судових рішень, предметом розгляду яких, не є дослідження по суті господарських операцій, визнати докази належними та допустимими, а потім пред`явити їх суду, як обставини, які не потребують доведення. 
Також зазначає, що всі дії позивача щодо подання необґрунтованого позову, відповіді на відзив, заяви про визнання преюдиційних обставин та заяви про залишення позову без розгляду, є спланованими та вчиненні з прямим умислом, що свідчить про необґрунтованість дій позивача та наявність правових підстав для застосування ч.5 ст.130 ГПК України. 
У відповідності до ст.263 ГПК України позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, вказує, що залишення позову без розгляду в частині вимог до одного з відповідачів не є визнанням позивачем помилковості чи безпідставності звернення до суду, а є реалізацією процесуального права, спрямованою на належний розгляд спору по суті. Відповідач не довів, що заявлені ним витрати на правничу допомогу були зумовлені саме необґрунтованими діями позивача. 
Таким чином, посилаючись на правові позиції Верховного Суду, вважає, що відсутні будь-які правові та фактичні підстави для висновку про необґрунтованість дій позивача у цій справі, а отже - відсутні й підстави для компенсації судових витрат відповідачу на підставі ч.5 ст.130 ГПК України.
Крім того, зауважує, що акт наданих послуг до заяви відповідачем не долучено, а його існування та підписання сторонами належними доказами не підтверджено. За відсутності такого акта неможливо встановити ані фактичний обсяг наданих послуг, ані прийняття їх клієнтом, що саме по собі виключає можливість покладення відповідних витрат на іншу сторону спору.
Вважає, що заявлена до стягнення сума є явно завищеною та неспівмірною із фактичним обсягом роботи, виконаної адвокатом. Аналіз поданого детального опису робіт свідчить, що фактичний зміст підготовлених процесуальних документів та характер наданих послуг не відповідають тій вартості, яку намагається обґрунтувати відповідач.
Відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Житомир Молодіжний" у повному обсязі. 
У судове засідання, призначене на 24.02.2026 року, позивач та відповідач-2 не забезпечили явку своїх уповноважених представників. При цьому, керуючись ст.42 ГПК України, позивач подав клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі його представника.
Згідно з ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За змістом ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. 
Враховуючи приписи ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, приймаючи до уваги відповідне клопотання позивача та той факт, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, а також те, що правова позиція позивача, викладена у відзиві на апеляційну скаргу і про її зміну будь-яких заяв або клопотань він не подавав, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників позивача та відповідача-2.
Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09.05.2025 року до Господарського суду Житомирської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Роурен" з позовом про солідарне стягнення з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Житомир Молодіжний" та Обслуговуючого кооперативу "Житловий комплекс "Грін-Таун" 3751461,75грн, з яких: 3200000,00 грн основний борг, 118438,03грн 3% річних та 433023,72грн інфляційних втрат.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 26.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №906/616/25.
У подальшому, суд ухвалами відкладав підготовчі засідання та продовжував строк підготовчого провадження.
05.11.2025 року від позивача надійшла заява про залишення позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Роурен" до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Житомир Молодіжний" про стягнення 3 751 461,75 грн без розгляду та здійснення подальшого розгляду справи №906/616/25 за позовною вимогою Товариства з обмеженою відповідальністю "Роурен" до Обслуговуючого кооперативу "Житловий комплекс "Грін-Таун" про стягнення 3 751 461,75 грн.
18.12.2015 року від Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Житомир Молодіжний" надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів понесених відповідачем-1 судових витрат, здійснених останнім внаслідок необґрунтованих дій позивача, а також про стягнення з позивача на користь відповідача-1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 29 000,00 грн. 
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 23.12.2025 вказане клопотання позивача задоволено у повному обсязі та відповідно позов ТОВ "Роурен" до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Житомир Молодіжний" про стягнення 3751461,75 грн у справі №906/616/25 залишено без розгляду. У задоволенні заяви Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Житомир Молодіжний" про компенсацію судових витрат відмовлено.
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду, колегія суддів враховує наступне. 
Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.123 ГПК України).
У силу приписів ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Стаття 129 ГПК регламентує загальні правила розподілу судових витрат.
Апеляційний суд зауважує, що положення ст.126, 129 ГПК України є загальними у правовідносинах при розподілі витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката, за результатами розгляду справи, що підтверджується сталою практикою Верховного Суду.
Разом з тим, у ст. 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, а саме випадків, коли судове рішення по суті спору не приймається (у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду).
Частиною 5 ст.130 ГПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Норми ч.5 ст.130 ГПК України є проявом реалізації правила відшкодування судових витрат у випадку, коли судове вирішення спору по суті не відбулося і відсутня сторона, на користь якої ухвалене судове рішення.
При цьому за змістом цієї норми однією із умов для компенсації відповідачу, здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, є необґрунтовані дії позивача, що і зумовили відповідні витрати під час розгляду справи та пов`язані з цим розглядом.
Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що стягнення (з позивача) компенсації понесених (відповідачем) витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача (аналогічна правова позиція, викладена постановах Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №925/1372/21, від 11.05.2023 у справі №921/811/21, від 25.04.2023 у справі №924/341/22).
Водночас, оскільки ч.5 ст.130 ГПК України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості / необґрунтованості, то такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин перебігу спірних правовідносин. Така позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №905/460/21.
Отже, у разі залишення позову без розгляду, відповідач, посилаючись на ч.5 ст.130 ГПК України, може заявити вимоги про компенсацію понесених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
При цьому, відповідачу необхідно довести, а суду при вирішенні питання про компенсацію таких витрат - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, але не виключно:
- чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов;
- чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору;
- чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача;
- чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 09.07.2019 у справі №922/592/17, від 24.03.2021 у справі №922/2157/20, від 21.01.2020 у справі №922/3422/18, від 26.04.2021 у справі №910/12099/17, від 19.04.2021 у справі №924/804/20, від 04.05.2023 у справі №910/5911/22.
Отже, у даній справі відповідачу потрібно було довести, які саме необґрунтовані дії позивача були вчинені під час розгляду справи та в чому вони проявлялися.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач-1 у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з посиланням на ч.5 ст.130 ГПК України в обґрунтування необґрунтованості дій позивача зазначив, що позивач діяв недобросовісно, оскільки пред`явив позов до неналежного відповідача, достеменно знаючи з умов договору генерального підряду №01-06/23 від 01.06.2023, що грошове зобов`язання покладене на іншого відповідача. Вважає, що дії позивача мали системний характер, були спрямовані на протидію правильному вирішенню спору та проявилися у поданні безпідставного позову, подальших процесуальних заяв і немотивованої заяви про залишення позову без розгляду. 
Оцінюючи вказані доводи відповідача-1, колегія суддів враховує, що положення ст.2,4, 14,130,191 ГПК України передбачають, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується, і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Разом з тим, як вірно вказав суд першої інстанції, залишення позову без розгляду за заявою позивача щодо одного з відповідачів є практичною реалізацією принципу диспозитивності господарського судочинства, адже саме учаснику справи належить право розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та не містить обмежень в його реалізації.
Таким чином, подання позову (звернення позивача до суду за захистом порушеного права) у справі №906/616/25 не може беззаперечно свідчити про необґрунтованість дій позивача та пред`явлення ним завідомо необґрунтованого позову, адже доступ до суду є правом особи, гарантованим державою.
Залишення позову без розгляду у справі не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмета спору, ні свідоме порушення позивачем охоронюваних законом прав та інтересів відповідача-1, не свідчить про зловживання правом та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу.
Будь-яких належних та допустимих доказів у розумінні ст.76, 77 ГПК України, які б свідчили про недобросовісність поведінки позивача, зловживання процесуальними правами чи умисне ініціювання судового спору з протиправною метою, відповідач-1 суду не надав. Самі по собі твердження про наявність грошових зобов`язань виключно у іншого відповідача не можуть розцінюватися як доказ необґрунтованості дій позивача у розумінні ч.5 ст.130 ГПК України.
Окрім того, апеляційний суд вважає, що пред`явлення позовних вимог до кількох відповідачів було об`єктивно зумовлене необхідністю судового встановлення належного боржника за спірним зобов`язанням, з урахуванням змісту договору генерального підряду на капітальне будівництво від 01.06.2023 року (тристоронній договір, укладений між Товариства з обмеженою відповідальністю "Роурен", Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Житомир Молодіжний", Обслуговуючого кооперативу "Житловий комплекс "Грін-Таун"), характеру спірних правовідносин та наявності судового спору щодо чинності відповідного правочину. Така процесуальна поведінка відповідає завданню господарського судочинства та не може кваліфікуватися як необґрунтована лише з тієї підстави, що у подальшому позивач скористався правом на залишення частини позовних вимог без розгляду.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач не довів, що заявлені ним витрати на правничу допомогу були зумовлені саме необґрунтованими діями позивача внаслідок подання заяви про залишення позову без розгляду відносно відповідача-1, а відтак правові підстави для застосування ч.5 ст.130 ГПК України у спірних правовідносинах відсутні. 
Доводи апелянта про те, що заява позивача про залишення позову без розгляду щодо відповідача-1 була подана після ознайомлення зі змістом касаційної скарги у справі №906/1218/24, пов`язаній із цією справою, та усвідомлення необхідності надання у Верховному Суді пояснень щодо використання постанови у справі №906/1218/24 як преюдиційного судового рішення для легалізації безтоварних (фіктивних) господарських операцій, не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються виключно на припущеннях скаржника і не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
У силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для скасування ухвали Господарського суду Житомирської області від 23.12.2025 у справі №906/616/25.
Керуючись ст.269, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 23.12.2025 у справі №906/616/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Житомир Молодіжний" - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "05" березня 2026 р.

Головуючий суддя Мельник О.В. 

Суддя   Петухов М.Г. 

Суддя   Олексюк Г.Є.